Справа № 826/18884/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Приватного акціонерного товариства “Леокон”

до

Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

В судовому засіданні 20 березня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

У зв’язку із реорганізацією позивача, в ході розгляду справи судом здійснено заміну неналежного позивача - Публічне акціонерне товариство “Леокон” на правонаступника – Приватне акціонерне товариство “Леокон”.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані наступним:

1) порушенням ПАТ “Леокон” статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме: несвоєчасне надходження на рахунок ПАТ “Леокон” коштів у розмірі 37 550,00 євро (еквів. 1 072 836,73 грн.), та ненадходження валютної виручки в сумі 186 144,00 євро (еквівалент – 5 299 123,94 грн.) за контрактом від 12 листопада 2014 року №004/2014 з нерезидентом “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина);

2) порушенням ПАТ “Леокон” статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме несвоєчасне надходження на адресу ПАТ “Леокон” товару на суму 11 577,00 євро (еквівалент – 318 655,76 грн.) за контрактом від 01 березня 2016 року №01/03/16 з “STANCH STAINLESS STEEL CO.,LTD.” (Тайвань);

3) порушенням ПАТ “Леокон” пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” від 19 лютого 1993 року №15-93, а саме: порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01 квітня 2016 року та на 01 липня 2016 року.

Позивач не погоджується із вказаними висновками акта перевірки та прийнятими на його підставі рішеннями, оскільки згідно із додатковою угодою від 16 грудня 2015 року до експортного контракту №004/2014 від 12 листопада 2014 року та протоколу про залік взаємних однорідних вимог від 01 лютого 2016 року між ПАТ “Леокон” та нерезидентом “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) зобов’язання по експортному контракту від 12 листопада 2014 року №004/2014 на суму 186 144,00 євро є припиненим, а заборгованість “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) закритою, тобто, відбулося зарахування зустрічних вимог, що, на думку позивача, є підставою для зняття з валютного контролю операцій за контрактом від 12 листопада 2014 року №004/2014.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову підтримав висновки акта перевірки та просив відмовити у задоволенні позову.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною четвертою статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” встановлено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною четвертою статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” визначено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з постановами Національного банку України від 04 грудня 2015 року №863 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України”, яка набрала чинності 05 грудня 2015 року та діяла до 05 березня 2016 року, від 03 березня 2016 року №140 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України”, яка набрала чинності 05 березня 2016 року та діяла до 09 червня 2016 року, передбачалось, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів; згідно постанови Національного банку України від 07 червня 2016 року №342 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” (в редакції постанови Національного банку України від 28 липня 2016 року №361, яка набрала чинності з 29 липня 2016 року), встановлювалось, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Частиною першою статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” порушення резидентами, крім суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В даному випадку слід зазначити, що позивачем як у позовній заяві, так і в ході розгляду справи не заперечувались та визнавалися обставини порушення граничних строків надходження на рахунок ПАТ “Леокон” коштів у розмірі 37 550,00 євро (еквів. 1 072 836,73 грн.) за контрактом від 12 листопада 2014 року №004/2014 з нерезидентом “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина), а також несвоєчасне надходження на адресу ПАТ “Леокон” товару на суму 11 577,00 євро (еквівалент – 318 655,76 грн.) за контрактом від 01 березня 2016 року №01/03/16 з “STANCH STAINLESS STEEL CO.,LTD.” (Тайвань), правильність обчислення відповідачем самих граничних строків, розміру коштів, сум вартості товару, а також кількість встановлених відповідачем днів прострочення.

У свою чергу судом ході розгляду справи не встановлено невідповідності та неточності проведених відповідачем розрахунків строків порушення, а також сум нарахованої пені, вказані в акті перевірки відомості повністю відповідають наданим до матеріалів справи документами, що пов’язані із виконанням спірних зовнішньоекономічних контрактів.

Разом з тим, що стосується встановлених в акті перевірки обставин ненадходження валютної виручки в сумі 186 144,00 євро (еквівалент – 5 299 123,94 грн.) за контрактом від 12 листопада 2014 року №004/2014 з нерезидентом “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина), суд зазначає, що згідно матеріалів справи ПАТ “Леокон” (продавець) укладено експортний контракт від 12 листопада 2014 року №004/2014 з компанією “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) (покупець). За умовами даного контракту продавець зобов’язується продати і поставити покупцю товар (обладнання); номенклатура, кількість, вартість, умови поставки і умови оплати, якого вказані в рахунках-фактурах (інвойсах) до кожної партії товару.

Оплата по даному контракту здійснюється в євро за окрему партію товару шляхом переводу на рахунок 100% суми інвойсу.

Як встановлено в ході перевірки, валютна виручка в розмірі 186 144,00 євро (еквів. 5 194 551,59 грн.) за вказаним контрактом від нерезидента на поточний рахунок ПАТ “Леокон” не надійшла, а відтак станом на 17 жовтня 2016 року у ПАТ “Леокон” виникла прострочена дебіторська заборгованість в сумі 186 144,00 євро (еквів. 5 194 551,59 грн.).

Водночас з матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2015 року між ПАТ “Леокон” та компанією “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) укладено додаткову угоду №1 до контракту від 12 листопада 2014 року №004/2014, згідно якої продавець та покупець домовились змінити абзац перший розділу 4 контракту від 12 листопада 2014 року №004/2014 наступним чином: “Оплата по контракту здійснюється в євро шляхом переводу на рахунок Продавця 100% суми Контракту. Оплата по Контракту здійснюється шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог”.

Між ПАТ “Леокон” та компанією “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) підписано протокол про залік взаємних однорідних вимог від 01 лютого 2016 року, відповідно до якого:

на підставі статті 601 Цивільного кодексу України сторони прийшли до згоди припинити грошові зобов’язання ПАТ “Леокон” перед “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) в сумі 186 144,00 євро, які виникли за отримане обладнання, зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

на підставі статті 601 Цивільного кодексу України сторони прийшли до згоди припинити грошові зобов’язання “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) перед ПАТ “Леокон” в сумі 186 144,00 євро, які виникли за отримані шафи телекомунікаційні, щитові конструкції, зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

зобов’язання ПАТ “Леокон” щодо сплати боргу в сумі 186 144,00 євро на користь “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) припиняється. Одночасно припиняється зобов’язання “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) щодо сплати боргу на користь ПАТ “Леокон” в сумі 186 144,00 євро.

Так, у відповідності до норм частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з положеннями статті 601 цього Кодексу України зобов’язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги.

Випадки, коли зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, наведені в статті 602 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов’язання припиняється шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 14 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” всі суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Отже, спеціальним законодавством у сфері зовнішньоекономічної діяльності не забороняється припинення зобов’язання шляхом зарахуванням зустрічної однорідної вимоги за зовнішньоекономічними договорами.

Наведені вище висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 травня 2008 року у справі №21-1518во07 (реєстраційний номер в ЄДРСР 3402031).

Національний банк України, у зв’язку із численними зверненнями комерційних банків та їх клієнтів, у листі від 23 червня 1999 року №18-211/1872-5495 “Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог” роз’яснив, що Закон України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” регулює порядок припинення зобов’язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання. Проте, це не виключає можливості припинити зобов’язання іншим шляхом, в тому числі і зарахуванням.

При цьому пунктом 1.10 Розділу І Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 24 березня 1999 року №136, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносини) передбачено, що експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов’язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов’язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред’явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов’язання, його змісту, умов виконання тощо.

Отже, оскільки зобов’язання за зовнішньоекономічним експортним контрактом №004/2014 від 12 листопада 2014 року з компанією “KOLE SYSTEMS, s.r.o” (Словаччина) в сумі 186 144,00 євро припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до додаткової угоди від 16 грудня 2015 року до експортного контракту №004/2014 від 12 листопада 2014 року та протоколу про залік взаємних однорідних вимог від 01 лютого 2016 року, суд не вбачає правових підстав для висновку про порушення позивачем строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В ході розгляду справи податковим органом не доведено наявності умов, які б виключали можливість припинення між позивачем та нерезидентом зобов’язань за зовнішньоекономічним контрактом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Посилання відповідача на пункт 4 постанови Національного банку України “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” від 04 грудня 2015 року №863, згідно з яким уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов’язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора (до якої входить також євро), як на підставу неможливості зарахування зустрічних вимог у межа спору, не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний пункт не забороняє проводити взаємозалік зустрічних однорідних вимог між суб’єктами зовнішньоекономічної операції та не обмежує законні форми розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, що не передбачають надходження іноземної валюти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що позивач при поданні позову до суду сплатив судовий збір у загальному розмірі 57 431,74 грн., що складає 1,5 відсотка ціни позову (3 828 782,07 грн.), а тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог в частині нарахування пені у розмірі 3 522 348,70 грн. та в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 340,00 грн., на користь позивача підлягає відшкодуванню частина сплаченого судового збору відповідно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 52 840,33 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства “Леокон” задовольнити частково.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства “Леокон” суму понесених ним витрат по сплаті судового збору у розмірі 52 840,33 грн. (п’ятдесят дві тисячі вісімсот сорок гривень тридцять три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко