Справа № 750/4754/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4754/17 Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 09 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач) про визнання неправомірними дій, що вчиненні суб'єктом владних повноважень на виконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.09.2016 року у справі 750/8002/16-а в частині обмеження йому пенсії максимальним розміром 10740 грн; зобов'язання Відповідача здійснювати виплату пенсії без обмежень і виплатити заборгованість, починаючи з 05.02.2016 року по день такого перерахунку.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 09 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Рішення суду першої інстанції прийняте в порядку скороченого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

З огляду на викладене та враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийнято у порядку скороченого провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач з 2001 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Чернігові та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, у розмірі 90%.

У липні 2012 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівникам органів прокуратури» та надав довідку про заробітну плату від 17.07.2012 року №18-287, видану прокуратурою Чернігівської області.

Позивачу з 01.07.2012 року був проведений перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України №3668 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тобто у розмірі 80% від суми місячної заробітної плати.

25 серпня 2016 року Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним рішення Відповідача та зобов»язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.09.2016 року визнано неправомірними дії Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України щодо призначення Позивачу основної пенсії в розмірі 80% від середнього заробітку, починаючи з 25.02.2016 року; зобов'язано Чернігівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України призначити Позивачу основну пенсію за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 05.11.1991року №1789-ХІІ у розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 17.07.2012 року за № 18-287, починаючи з 25.02.2016 року та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку.

Статтями 21, 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частині 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ст.64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини 12, 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на вказане, внесено зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 травня 1997 року №1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзаци перший і другий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2000 КСУ від 19 квітня 2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Посилання апелянта про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії без обмежень з підстав, передбачених п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», є необґрунтованими, оскільки пенсійний орган застосовує ці положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України.

Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про протиправність дій Відповідача при вирішенні питання щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром 10740 гривень.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо здійснення виплати пенсії Позивачу без обмеження максимальним розміром 10740 грн та виплати заборгованості, починаючи з 05.02.2016 року, оскільки не врахував при цьому строки звернення до суду, встановлені ст.99 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивач з адміністративним позовом звернувся до суду 19.05.2017 року, а тому суд першої інстанції повинен був позов задовольнити частково, починаючи з 19.12.2016 року.

Матеріали справи не містять відомостей щодо поважності пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду.

Позовні вимоги за період з 05.02.2016 року по 18.12.2016 року включно слід залишити без розгляду з урахуванням вимог ст.ст.99, 155 КАС України, оскільки пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення позовних вимог без розгляду.

Також, судом першої інстанції при розгляді справи не враховано, що ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2017 року старшому державного виконавцю Головного територіального управління юстиції відмовлено у задоволенні заяви про роз»яснення постанови Деснянського районного суду м.Києва від 13 вересня 2016 року у справі №750/8002/16-а в частині щодо обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії Позивачу, оскільки питання обмеження максимального розміру пенсії не було предметом позову та судового розгляду.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

За приписами п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами ч.10 ст.183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.183-2, 198, 202, 205, 207, 211 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову такого змісту.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо обмеження пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром 10740 грн.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 без обмеження максимальним розміром 10740 грн і виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку, починаючи з 19.12.2016 року».

Позовні вимоги за період з 05.02.2016 року по 18.12.2016 року залишити без розгляду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.