Справа № 804/4630/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 липня 2017 р. Справа № 804/4630/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" ОСОБА_2, третя особа фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" ОСОБА_2, третя особа фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Платинум Банк ОСОБА_2 щодо невключення ОСОБА_1 (дані паспорта АЕ 554462, виданий 11.08.2006 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунках №2212, №2214, №2213 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором №00475458 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 25.07.2016 року, за Договором №00476439 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 29.07.2017 року та за Договором №00476428 про розміщення вкладу БАЖАНЕ ЗБІЛЬШЕННЯ від 29.07.2017 року відповідно;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Платинум Банк ОСОБА_2 внести доповнення та включити ОСОБА_1 (дані паспорта АЕ 554462, виданий 11.08.2006 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунках №2212, №2214, №2213 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором №00475458 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 25.07.2016 року, за Договором №00476439 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 29.07.2017 року та за Договором №00476428 про розміщення вкладу БАЖАНЕ ЗБІЛЬШЕННЯ від 29.07.2017 року відповідно;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Платинум Банк ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 (дані паспорта АЕ 554462, виданий 11.08.2006 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, що містяться на рахунках №2212, №2214, №2213 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором №00475458 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 25.07.2016 року, за Договором №00476439 про розміщення вкладу ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ від 29.07.2017 року та за Договором №00476428 про розміщення вкладу БАЖАНЕ ЗБІЛЬШЕННЯ від 29.07.2017 року відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 6 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Cуду України від 04.11.2015 у справі №457/1243/13-а.

Як встановлено судом із матеріалів позовної заяви, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються права позивача як кредитора по включенню його вимог щодо повернення частини банківського вкладу за договорами, а саме;

- №00475458 від 25.07.2016 року, відповідно до якого банк приймає від вкладника (позивача) на вкладний рахунок №2212 грошову суму у розмірі 1622015,58 грн.,

- №00476439 від 29.07.2016 року, відповідно до якого банк приймає від вкладника (позивача) на вкладний рахунок №2214 грошову суму у розмірі 631358,28 грн.,

- №00476428 від 29.07.2016 року, відповідно до якого банк приймає від вкладника (позивача) на вкладний рахунок №2213 грошову суму у розмірі 1000,00 гривень.

Пунктом 17 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 3 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно із статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у межах ліквідації банку, виконує функції ліквідатора.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає підвідомчість справ господарським судам, суд дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Наведна правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 15.06.2016р. у справі №826/20410/14, у якій, виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року №21-286а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана справа підвідомча господарському суду, оскільки по суті є спором про майнові вимоги до банку, адже заявлені позивачем вимоги стосуються саме питання невключення його вимог як кредитора по за договорами: №00475458 від 25.07.2016 року у розмірі 1622015,58 грн., №00476439 від 29.07.2016 року у розмірі 631358,28 грн., №00476428 від 29.07.2017 року у розмірі 1000,00 гривень.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду в господарському судочинстві.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суддя розяснює позивачу його право на звернення до господарського суду за відповідною територіальною підсудністю, визначеною ст. 15 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження по справі №804/4630/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" ОСОБА_2, третя особа фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити особі, що звернулася із адміністративним позовом разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали, апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд позовної заяви необхідно здійснювати в порядку господарського судочинства.

Суддя В.В Ільков