Справа № 817/479/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 р.Р і в н е 817/479/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про:

визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,7000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району, яка оформлена листом від 18.01.2017;

зобов'язання повторно розглянути у встановленому статтею 118 Земельного кодексу України порядку заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,7000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Новоукраїнської сільської ради та прийняти рішення за результатами розгляду вказаної заяви відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позову зазначає, що дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправними, оскільки у наданій відповідачем відмові зазначено, що подана заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідає вимогам Земельного кодексу України, в тому числі до неї було додано графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки. При цьому жодних аргументів невідповідності, бажаного місця розташування земельної ділянки, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-господарських одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку відповідачем не наведено. Таким чином, відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не ґрунтується на вимогах закону.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Рівненській області позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.20-21). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що за результатами розгляду заяви позивача відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки згідно з поданими графічними матеріалами та довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), бажана земельна ділянка обліковується за землями запасу сільськогосподарського призначення державної власності у складі угідь - пасовища. А тому, у відповідності до ст.37 Закону України "Про охорону земель" та ст.34 Земельного кодексу України, управління правомірно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на бажану земельну ділянку.

На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7000 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Новоукраїнської сільської ради.

ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Рівненській області листом від 18.01.2017 №П-5844/0-635/0/6-17 відмовило у задоволенні вищевказаної заяви (а.с.6).

Не погодившись з вказаною відмовою позивач оскаржила її до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Суд зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач, приймаючи відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки діяв без законних на те підстав є помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаною правовою нормою передбачений вичерпний перелік підстав з яких може бути відмовлено у задоволенні відповідного клопотання.

Позивач в позовній заяві зазначає, що аргументів невідповідності, бажаного місця розташування земельної ділянки, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-господарських одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку відповідачем не наведено, що не відповідає дійсності.

Відповідачем у відмові зазначено, що згідно з поданими графічними матеріалами та довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), бажана земельна ділянка обліковується за землями запасу сільськогосподарського призначення державної власності у складі угідь - пасовища.

Отже, при відмові у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач керувався наданими позивачем графічними матеріалами та довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем).

Відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 24.10.2016 №19-1715-0.3-4174/0/14-16 встановлено, що відповідно до звіту про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності на території Рівненського району станом на 01.01.2016, земельна ділянка орієнтовною площею 0,7га на територіях Новоукраїнської сільської ради (за межами населеного пункту), згідно з поданих матеріалів, обліковується у землях запасу у складі угідь: сільськогосподарські землі, в тому числі: сільськогосподарські угіддя, з них: пасовища. Земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.7).

Крім того, судом досліджено викопіювання з кадастрової кари (плану) із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,70га за рахунок земель на території Новоукраїнської сільської ради (за межами н.п.) (а.с.24). Як пояснила представник відповідача зазначене на викопіюванні бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться на землях призначених для пасовища. Представником позивача вказана обставина не спростована.

Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначені Законом України "Про охорону земель" № 962-IV, 19.06.2003.

Згідно із ст. 25 вказаного Закону, документацією із землеустрою в галузі охорони земель є схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць та робочі проекти землеустрою.

Відповідно до ч.3 ст.37 цього ж Закону, на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо, зокрема, розорювання сіножатей, пасовищ.

Таким чином, відповідач, приймаючи рішення щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, має дотримуватись норм чинного законодавства в галузі земельних відносин.

В даному випадку відповідачем враховано графічними матеріалами та довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), а відтак, правомірно відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача, викладені в позовній заяві є необґрунтованими і не підтвердились під час розгляду даної адміністративної справи належними та допустимими доказами. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Судові витрати позивачу відповідно до вимог ст. 94 КАС України не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.