Справа № 323/1526/17
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1526/17
ПОСТАНОВА

іменем України

25.07.2017 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Дерев`янко І.О.,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання протиправними дій та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:
31.05.2017 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому він просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з вирахуванням раніше сплаченої суми.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є учасником бойових дій, має статус ветерана війни і ма право на пільги, встановлені законодавством України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, однак у 2017 році йому була нарахована та виплачена допомога у розмірі 1200,00 грн. На думку позивача, дії відповідача суперечили вимогам ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За ствердженням позивача, в силу вимог ст. ст. 3, 19, 22, 152 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, будь-які нормативні акти, що суперечать ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є недійсними та не підлягають застосуванню. Враховуючи розмірі мінімальної пенсії за віком, встановлений у 2017 році, сума недоплаченої разової грошової допомоги складає за 2017 рік 5360,00 грн. Оскільки саме на органи соціального захисту населення покладено здійснення виплати вказаної допомоги, то Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області є належним відповідачем за цим позовом. Про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання листа відповідача від 27.04.2017 року, а тому вважає, що строк звернення до адміністративного суду ним не пропущений.
Справа розглядалась в порядку скороченого провадження, передбаченого ст. 183-2 КАС України.
10.07.2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він позов не визнав з посиланням на те, що відповідач не є належним відповідачем за цим позовом, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів, призначених для виплати щорічної грошової допомоги, не здійснює розрахунок допомоги, а здійснює лише її виплату в порядку та розмірах, передбачених постановами Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.2016 року № 141, «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян» від 29.04.2016 року № 320, «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 05.04.2017 року № 223. На підставі цих нормативних актів у 2017 році позивачу була виплачена щорічна грошова допомога до 5 травня у розмірі 1200,00 грн. Тому, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.
В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Дерев`янко І.О., позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 20.05.2015 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .

У 2017 році позивач отримав від відповідача щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1200,00 грн., що обома сторонами визнається а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України окремому доказуванню не підлягає.

Цей розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня був встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 05.04.2017 року № 223.

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо виплати позивачу щорічної грошової допомоги саме у розмірі 1200,00 грн., суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено виплату щорічно до 5 травня учасникам бойових дій разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ (далі Закон України № 79-VІІІ), яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Закон України №79-VІІІ є таким, що прийнятий пізніше у часі, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню його положення. Отже, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" розмір такої допомоги учасникам бойових дій визначений на рівні 1200,00 грн.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 є також чинними.

Також, Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У рішенні 3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі Валентина Ніканорівна Великода проти України, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім цього, суд стверджував, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначав, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи це, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік була нарахована та виплачена позивачу відповідно чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач під час виплати допомоги позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 6-14, 72, 99, 159-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У позові ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання протиправними дій та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня за 2017 рік відмовити.

Повний текст постанови виготовлений 26.07.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв