Справа № 804/2524/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 р. Справа № 804/2524/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консоль КР» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль КР», звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 березня 2017 року № 55/4.7-5/183.
Таким чином, ОСОБА_8, не перебував у трудових відносинах із Позивачем, а виконував роботу відповідно до цивільно-правового договору, висновок Відповідача про те, що позивачем фактично допущено працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у письмовій формі без видання наказу, є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам.
Враховуючи викладене, просили скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 березня 2017 року № 55/4.7-5/183, винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_7.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові.
Відповідач, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, з позовними вимогами не погодилося, виклавши доводи в запереченнях на адміністративний позов та посилались на те, що згідно проведеного аналізу журналів реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (визначають професії, за якими працівники проходять інструктажі), журналу видачі нарядів за грудень 2016р. - січень 2017р., пояснень директора ОСОБА_9 про режим роботи ОСОБА_8, наряду-допуску на виконання робіт підвищеної безпеки № 42, встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 фактично виконував роботи підсобного робітника разом з іншими штатними працівниками товариства з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку товариства, отримував наряди на виконання робіт, проходив навчання з охорони праці. Роботи, в які залучався ОСОБА_8, передбачають виконання небезпечних робіт, а також відносяться до тих, що мають постійний характер виконання. Враховуючи вищенаведене, у діях керівництва ТОВ «Консоль КР» вбачаються порушення вимог Кодексу Законів про працю України.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Консоль КР» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_8, була укладена цивільно-правова угода № 16/11/16 від 16.11.2016, з предметом договору: «робота різноробочого». Термін дії угоди встановлено з 16.11.2016 до 16.11.2017. Робота приймається за актом виконаних робіт. За виконану роботу змовник сплачує виконавцеві винагороду 2000,00грн (а.с. 67).
Згідно з Наказом № 31К директора від 16.11.2016 року на роботу ОСОБА_8 прийнятий за професією підсобний робітник, відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону праці, з 17.11.2016 року по 18.11.2016 року проведено первинний інструктаж на робочому місці, що підтверджується записами в журналі по охороні праці, запис № 23 (а.с. 69).
Згідно з протоколом № 17 від 23.11.2016 року, засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки, комісія ТОВ «Консоль КР» у складі директора та членів провела перевірку знань у працівників, зайнятих на роботах з підвищеною небезпекою у обсязі: НПАОП 27.1-1.06-08 «Правила охорони праці під час ремонту устаткування на підприємствах чорної металургії, інструкції з охорони праці для підсобного робочого, у тому числі і перевірку знань ОСОБА_8
Згідно з наказом № 32 к від 25.11.2016 року, ОСОБА_8, у зв'язку з успішним проходженням навчання, стажування та інструктажу з охорони праці, отримання необхідних навичок з професії безпосередньо на робочому місці, з 25.11.2016 року був допущений до самостійної роботи.
Відповідно до наряду-допуску № 42 від 03.01.2017 року, на виконання робіт підвищеної небезпеки, ОСОБА_8 було проведено інструктаж на робочому місці при проведенні робіт підвищеної небезпеки.
19 січня 2017 року стався нещасний випадок з ОСОБА_8 на території цеху УДТК (галерея № 6) ПАТ «ПівдГЗК».
За погодженням Державної служби України з питань праці на проведення перевірки від 09.02.2017 року № 1432/4.3/4.2-ДП-17, на підставі службової записки (запиту) голови комісії із спеціального розслідування нещасного випадку Головного управління, керуючись п. 38 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» № 1232 щодо з'ясування факту трудових відносин гр. ОСОБА_8 з ТОВ «Консоль КР» проведена документальна, позапланова перевірка ТОВ «Консоль КР», з питань дотримання законодавства про працю.
Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.04.2017 року закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 41 КУаП, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 51-53).
У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з пiдляганням внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно ч.3 ст. 24 КЗпП України, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу з повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі виконання робіт (надання послуг) на підставі договору цивільно-правового характеру трудові відносини не виникають.
Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється
Так, штатними розписами товариства на 2016-2017 роки передбачена посада (професія) підсобного робітника у кількості 4 штатних одиниць з посадовим окладом: у 2016 році -2000,00 грн. на місяць, у 2017 році - 3200,00грн. на місяць.
Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
Щодо виду робіт здійснюваних за договором то відповідно до письмових пояснень директора ТОВ «Консоль КР» ОСОБА_9Д, така полягала у прибиранні будівельного сміття по території, які фактично виконував кожен день з понеділка по пятницю з 8:00-16:00 год., вихідний субота та неділя (а.с. 79).
Таким чином, у відповідності до актів приймання - здачі виконаних робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, предметом вказаних договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Працівник позивача систематично виконував певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк.
Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу, а також підпорядкованістю вимогам охорони праці, техніки безпеки на робочому місці, згідно інструкції охорони праці.
У вищезгаданих цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.
Крім того, допитаний ОСОБА_9 в якості свідка в судовому засіданні пояснив суду, що при укладенні договору бу ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку, а роботи виконувала у відповідно до робочого графіку Товариста, оскільки в інший час роботи були заборонені узвязку з видом діяльності підприємства.
Також судув показав, що ОСОБА_8 на даний час не працює, оскільки знаходиться на лікарняному після нещасного випадоку на території цеху УДТК (галерея № 6) ПАТ «ПівдГЗК».
Таким чином, згідно вищевказаного договору цивільно-правового характеру та пояснень свідка, найманий працівник в товаристві з обмеженою відповідальністю "Консоль КР" виконував певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально визначену роботу, результати якої можуть оформлятися актами здавання-приймання виконаних робіт (надання послуг), на підставі яких проводиться їх оплата.
В даному випадку, предметом цивільно-правових угод про виконання робіт (надання послуг), які укладені суб'єктом господарювання з фізичними особами, є виконання саме трудових функціональних обов'язків у відповідності до обраного позивачем виду господарської діяльності. Праця за цією угодою не є юридично самостійною.
Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відносини за цивільно-правовою угодою фактично є трудовими, а сторони такої угоди прирівняні до працівника та роботодавця. Виходячи із цього, застосування до трудових правовідносин цивільно-правових норм являється недопустимим.
Також, суд зазначає, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджає реалізації працівнику права на працю гарантованого фізичним особам та статтею 2 Кодексу законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.
За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимоги частин 1,3 статті 24 Кодексу законів про працю України.
Так, згідно наданих матеріалів ОСОБА_8, працював підпорядковуючись графіку змінності, що підтверджується поясненнями директора, журналом реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, журналом видачі нарядів, ОСОБА_8 фактично виконував роботи підсобного робітника разом з іншими штатними працівниками товариства з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку товариства, отримував наряди на виконання робіт, проходив навчання з охорони праці тощо, а не організовував і виконував свою роботу на власний ризик робота носить постійний характер виконання; згідно із укладеним договором цивільно-правового характеру вказана професія «підсобний робітник» (та яка передбачена у штатному розписі товариства), а не предмет з надання певного результату праці (наприклад ремонт певного об'єкту, надання певного результату інтелектуальної праці тощо), зазначену роботу мають виконувати штатні працівники, посади яких, передбачені штатним розписом ТОВ "Консоль КР" (а.с 84.)
Посилання представника позивача на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.04.2017 року, якою було закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 41 КУпАП у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, як обов'язкової для суду.
Згідно ч.4 ст. 72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
При застосуванні цих процесуальних норм, судам варто враховувати, що правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною першою статті 72 КАС України, відрізняються від таких обставин, що визначені частиною четвертою цієї ж статті.
Так, звільнення від доказування, з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. А норма ч.4 ст. 72 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до адміністративної відповідальності), а не щодо інших осіб. Не можна вважати обов'язковими обставини, щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки юридичної особи, працівником (представником) якої була ця фізична особа, якщо йдеться про відповідальність за порушення юридичною особою законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.
На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови № 55/4.7-5/183. від 13 березня 2017 року, відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Консоль КР" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя ОСОБА_1