Справа № 752/10959/17
Суддя: Ладиченко С. В.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/371/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Ладиченко С.В.

за участю секретаря - Мороз О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд: 1) зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному суді України, починаючи з грудня 2016 року; 2) стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 гривень судового збору.

У мотивування позовних вимог позивач вказує щовідповідач виплачує йому, як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання з червня 2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному суді України.

З 01 грудня 2016 року розмір грошового утримання суддів було збільшено у зв'язку підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці прямо залежить від розміру грошового утримання діючих суддів, то розмір щомісячного грошового утримання суддів у відставці повинен бути підвищений у відповідності з підвищенням грошового забезпечення діючих суддів.

Конституційний Суд України у пункті 4 Рішення від 08 червня 2016 року № 4- рп/2016 роз'яснив, що у питанні призначення суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453 VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192Л/ІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, безобмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402Л/ІІІ, набрав чинності 30вересня 2016 року встановлено, що стосовно суддів, які йдуть у відставку, не пройшовши відповідного кваліфікаційного оцінювання, після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р.,№№ 41-45, ст.529; 2015 р , №18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Тобто порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для суддів, які не проходили кваліфікаційного оцінювання, залишився таким, що визначений зазначеним Рішенням Конституційного Суду України, включаючи і проведення перерахунку щомісячного грошового утримання при збільшенні суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

13 грудня 2016 року ним відповідачу було подано довідку про новий розмір підвищеного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному суді, та заяву про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У березні 2017 року відповідачем був поведений перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання, щодо розмірів якого у нього претензій немає.

Проте такий перерахунок відповідачем було проведено лише з лютого 2017 року, а не з грудня 2016 року, коли було підвищено грошове утримання діючим суддям, і про що він просив у поданій ним відповідачу заяві про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглядати без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду письмове заперечення на позов, у якому посилається на правомірність своїх дій та просить у задоволенні позову відмовити.

Неявка належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач, як суддя у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання призначене розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному суді України.

З 01 грудня 2016 року розмір грошового утримання суддів було збільшено у зв'язку підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці прямо залежить від розміру грошового утримання діючих суддів, то розмір щомісячного грошового утримання позивача як судді у відставці повинен бути підвищений у відповідності з підвищенням грошового забезпечення діючих суддів.

13 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок отримує мого щомісячного довічного утримання та ним було подано довідку про новий розмір підвищеного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному судію

У березні 2017 року відповідачем був поведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Щодо його розрахунку позивач претензій до відповідача не має, але він вважає що такий перерахунок відповідач повинен був зробити з моменту його звернення до відповідача за перерахунком, тобто з 13.12.2016 року.

Така вимога позивача є правомірною оскільки Конституційний Суд України у пункті 4 Рішення від 08 червня 2016 року № 4- рп/2016 роз'яснив, що у питанні призначення суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453 VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192Л/ІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, безобмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402Л/ІІІ, набрав чинності 30вересня 2016 року встановлено, що стосовно суддів, які йдуть у відставку, не пройшовши відповідного кваліфікаційного оцінювання, після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р.,№№ 41-45, ст.529; 2015 р , №18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Тобто порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для суддів, які не проходили кваліфікаційного оцінювання, залишився таким, що визначений зазначеним Рішенням Конституційного Суду України, включаючи і проведення перерахунку щомісячного грошового утримання при збільшенні суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, позивач була звільнена з посади 12.09.2016 року, тобто до набрання чинності (30 вересня 2016 року) Закону України № 1402-У111 від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», тому даний Закон не діє на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Судом встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся до відповідача 13.12.2016 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.12.2016 року, а не з лютого 2017 рок,у як зазначає відповідач у своїх письмових запереченнях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України,суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді у Вищому адміністративному суді України, починаючи з 01грудня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у м. м. Києві на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 640 грн.(шістсот сорок гривень).

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отриманні копії постанови.

Суддя: С.В. Ладиченко