Справа № 826/1427/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 липня 2017 року № 826/1427/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаУправління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідні посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з вимогою про отримання статусу інваліда війни, як учасника Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, позивачем отримано безпідставну відмову, оскільки останнім на підтвердження наявності у нього такого статусу надано всі необхідні та передбачені для цього п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень та нагрудних знаків ветеранів війни документи - довідку медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності, - інших документів, за твердженням позивача, відповідач не мав права вимагати.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, які останній просив суд задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач та третя особа явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, з огляду на що судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, від представника відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивачем до вказаної заяви не було надано документів, які підтверджують залучення безпосередньо ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони на підприємстві, де він працював з метою проведення певних робіт, що пов'язані з ліквідацією наслідків ЧАЕС.

Від представника третьої особи через канцелярію суду надійшли письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в яких останній вказав про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься копія посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією маршрутного листа водія Комунального автотранспортного підприємства №273904, ОСОБА_1 відпрацював 2 дні (41 годину) 11.05.1986-12.05.1986, здійснюючи мийку доріг за місцем виконання робіт «Т.Ліс».

У той же час, експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 22.09.2014 №7326 та випискою з акту медико-соціальної експертної комісії до довідки серії АВ №0092712 встановлено, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС.

Листом від 21.10.2016 №01.114/1852-6 Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи повідомив ОСОБА_1 про те, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

На підставі викладеного, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з вимогою про встановлення йому статусу інваліда війни, за результатами чого останнього листом від 07.11.2016 №260-260/ОП/М-296-4142 повідомлено, що додані до вказаної заяви матеріали не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо створення формування Цивільної оборони на підприємстві «КАТП-273904» та залучення безпосередньо позивача до складу цього формування, а тому підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни відсутні.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Приписами п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків, підтверджені наявними у матеріалах справи доказами. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») крім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт, згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище, суд вказує на відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та які є необхідними підставами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі (або ж участі як працівника «КАТП-273904») у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017 у справі №К/800/36540/16 (ЄДРСР №66956675), від 27.12.2016 у справі №К/800/36017/16 (ЄДРСР №63808550) та від 06.08.2015 у справі №К/800/12449/15 (ЄДРСР №48127642).

З урахуванням викладеного, суд вказує, що відповідачем правомірно відмовлено позивача у встановленні останньому статусу інваліда війни.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур