Справа № 820/1089/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/1089/17

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Діомед» на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діомед» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа – Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 лютого 2016 року №47638660 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Діомед» (далі – ТОВ «Діомед») виконавчого збору у сумі 1161608 грн 08 коп.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року скасовано та прийняте нове судове рішення - про закриття провадження у справі.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що оскільки позов у справі №820/1089/17 поданий 10 березня 2017 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Згідно із пунктом 5 частини п’ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Так, відповідно до частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно частини першої статті 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 6 Розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пунктом 7 Розділу XIII вказаного закону передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В даному випадку, Закон № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року, а тому порядок прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 27 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 47638660, що відкрите за постановою від 22 травня 2015 року, регулювався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно частини першої статті 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону №606-XIV, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 22 травня 2015 року на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 19 липня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №47638660. В порядку статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» 27 лютого 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. 17 січня 2017 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». У зв’язку з надходженням на адресу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області постанови від 27 лютого 2016 року за №47638660 про стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2017 року за №53314180 на суму 1161608,08 грн.

Відтак, як правильно було зазначено судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийняття постанови про стягнення виконавчого збору прийнятої у виконавчому проваджені, яке було відкрито на виконання наказу Господарського суду Харківської області, оскарження такої постанови повинно здійснюватися у порядку господарського судочинства.

Такий висновок судді апеляційного суду відповідає правовій позиції, висловленій в ухвалі Верховного Суду України від 27 червня 2017 року (справа № 804/2499/16).

За таких обставин, суддя апеляційного суду, закриваючи провадження у справі, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, у тому числі з порушеного відповідачем питання.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діомед» на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук