Справа № 263/2628/17
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2628/17
Провадження № 2-а/263/331/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 (далі УПП в м. Маріуполі), в якому просив скасувати постанову від 17 лютого 2017 року серії АР № 841871 у справі про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається на те, що 17 лютого 2017 року інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Маріуполі ОСОБА_2 відносно нього винесено постанову серії АР № 841871 у справі про адміністративні правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначає, що він 17 лютого 2017 року, близько 15.00 год., рухаючись на автомобілі марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1, по пр.Миру у м. Маріуполі та здійснював поворот праворуч на вул.Куінджі (Артема), почув, як поліцейські у гучномовець вказали йому притиснутися до правого узбіччя та зупинитися. На вимогу поліцейських він зупинив автомобіль, вийшов та спрямував до поліцейських, які припаркувалися за його автомобілем. Коли він підійшов, поліцейські вказали, що в його автомобіля не горить лампочка лівого стоп-сигналу, внаслідок чого сказали предявити документи. Будь-яких претензій щодо пристебнутого чи не пристебнутого ременю безпеки поліцейські йому не висловлювали. Після чого почали складати постанову АР № 841871, яку він вважає незаконною. Також позивач зазначає, що факт порушення п.2.3"в" ПДР щодо користування ременем безпеки, не міг бути встановленим поліцейськими, оскільки вони рухалися за його авто, а після зупинки навіть не підходили до водійської двері. Будь-яких обєктивних доказів цього правопорушення не надали. При цьому, як вказували самі поліцейські, причиною зупинки автомобіля слугувала начебто не працююча лампочка лівого стопу, проте вказане не відображене в оскаржуваній постанові та не є адміністративним правопорушенням. Щодо інкримінованого правопорушення - відсутності страхового полісу, позивач вказує на його наявність, а також неправомірність вимог інспектора на предявлення цього документу, оскільки обєктивних даних про те, що на час вимоги існували достатні підстави вважати, що він вчинив або мав намір вчинити правопорушення, не було. Також у вказаній постанові зазначено, що він порушив п.2.4"г" ПДР України («при перевірці документів не предявив поліс стархування»), але такого пункту в ПДР України взагалі не існує. Крім того, позивач зауважує, що за спірною постановою його було притягнуто до відповідальності за 2 правопорушення із застосуванням ст.36 КУпАП, але якою саме частиною статті керувався поліцейський не зрозуміло.

У додаткових письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.121 КУпАП, а тому застосування до нього покарання за ст.121 КУпАП є безпідставним. В даному випадку відповідачем не доведено наявність правових підстав для зупинення його транспортного засобу, оскільки така підстава, як непристебнутий ременем безпеки не підтверджується матеріалами справи та будь-якими доказами. Крім того, в порушення норми п.2.14 ПДР працівником поліції не було зазначено причину зупинки, не зазначено його прізвище і посаду, й не зазначено причини огляду транспортного засобу. Поліцейський проігнорував вимоги п.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Після роз`янення прав, без з`ясування, чи буде позивач надавати покази, чи ні, без їх отримання, було складено постанову і не було надано моджливості пред`явити поліс обов`язкового страхування або надати пояснення з цього приводу. Позивач вважає, що контроль за наявністю полісів (договорів) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватися підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав при складанні протколів щодо порушення правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів ДТП. Відповідачем не доведено наявність правових підстав для зупинення транспортного засобу, а тому притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є незаконним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що вважає зупинення його транспортного засобу працівниками поліції незаконним, оскільки він не порушував ПДР України. Страховий поліс в нього був в наявності, але на вимогу інспектора він його не предявив, оскільки не встиг це зробити. В подальшому у своїх додаткових письмових поясненнях просив розглядати справу в його відсутність.

Відповідач - інспектор роти № 4 батальйону УПП у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обґрунтованість та законність винесеної ним постанови. При цьому суду пояснив, що зупинив транпсопртний засіб позивача правомірно згідно з вимогами Закону та відомчої інструкції, оскільки в автомобіля була технічна несправність. При зупинці було зясовано, що у відповідача відсутній поліс обов'язкового страхування. Також він запитав позивача, чи був той пристебнутий ременем безпеки, на що останній відповів, що не був, тому інспектор прийняв рішення про складання постанови за скоєння адміністративних правопорушень щодо порушення правил користування ременями безпеки та відсутності поліса обов'язкового страхування. Просив вважати суто технічною помилкою вказівку в постанові на порушення позивачем пункту 2.4г, оскільки дійсно такого не існує, про що також надав письмовий рапорт. В подальшому надав заяву про розгляд справи в його відсутність, наполягав на своїх показах, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 11, 161 КАС України, виходить з такого.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху за частиною 5 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, що визначено ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10 Інструкції).

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обовязки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення. Так, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2017 року серії АР 841871 ОСОБА_1 о 14 год. 59 хв., керував автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2, по вул.Артема (Куінджі), 35, у м. Маріуполі, будучи не пристебнутим ременем безпеки та не предявив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.3в та 2.1ґ ПДР України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, у звязку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 2.3 «в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремні безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не користуватися особі, навчаючий водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям та пасажирам оперативних, спеціальних транспортних засобів та таксі.

Диспозицією ч.5 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.

Як визначено ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Статтями 69-80 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідачем, як доказ правомірності дій поліцейських, в суд був наданий диск з відеозаписом з камер поліцейських від 17.02.2017 р.

Суд зауважує на те, що єдиним належним доказом у даній справі є відео, зафіксоване нагрудною камерою поліцейського, яке було надано до суду для дослідження.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису неможливо встановити, чи був пристебнутий ременем безпеки під час руху водій ОСОБА_1

Жодних інших належних та допустимих доказів в порядку ч.2 ст.71 КАС України в спростування вказаних позивачем обставин і доведення правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на нього стягнення в цій частині, відповідачем не надано, що зумовлює скасування постанови в цій частині.

Проте, окрім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за невиконання вимог п. 2.1ґ ПДР України. Перевіряючи доводи позивача, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно з вимогами п. 2.1 ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Також відповідно до п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.

Крім того, абзацом 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що, зокрема, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.21.1 ст. 21 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п.21.3 Закону N 1961-IV).

У судовому засіданні до матеріалів справи позивачем долучено копію поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5916009 від 17.02.2017р., відповідно до якого страхувальником є ОСОБА_1, забезпеченим транспортним засобом - є автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2.

Як убачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, позивач дійсно не надав на місці зупинки транспортного засобу поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пояснивши при цьому інспектору, що полісу в нього немає, оскільки в нього не вистачає коштів на його придбання (оформлення).

Надання до суду під час розгляду позову копії поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5916009 від 17.02.2017р., не можуть свідчити про відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки суд перевіряє правомірність постанови саме на момент її винесення. Враховуючи той факт, що позивач не предявив інспектору поліції поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказав, що в нього його немає, при цьому клопотань про відкладення розгляду справи або витребування певних документів позивачем не заявлялося, враховуючи обовязок водіїв виконувати вимоги п.п. 2.1 ґ, 2.4 а ПДР України, зокрема про те, що водій повинен мати при собі відповідні підтвердні документи та предявити для перевірки документи, тому слід дійти висновку, що дії інспектора поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є правомірними.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як убачається з доводів позовної заяви, позивач як на підставу своїх вимог також посилається на те, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи, порушивши вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме ст. ст. 278, 279 КУпАП, та позбавив позивача можливості скористатись у повному обсязі своїми правами, передбаченими КУпАП, зокрема, правом на надання показів.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішено, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки місце зупинки транспортного засобу позивача знаходиться в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, враховуючи висновки Конституційного Суду України, суд вважає, що відповідач правомірно розглянув справу за місцем зупинки позивача.

Статтею 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про адміністративне правопорушення була складена в присутності позивача, який притягався до адміністративної відповідальності, та який отримав копію постанови, про що свідчить його підпис, а також скористався своїм правом давати пояснення, будь-яких клопотань при цьому не заявляв.

Аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм свідчить про дотримання інспектором поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу його прав.

Щодо неправомірних дій з боку інспектора поліції і порушення процесуального порядку розгляду адміністративної справи, слід зазначити, що позиція позивача є безпідставною і спростовується матеріалами справи.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а у частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 11, 17, 159, 160, 162, 163, 171-2 КАС України, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ст. ст. 251, 280, 284, 293 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2017 року серії АР № 841871, складену інспектором роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2, в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя О.М.Томілін