Справа № 826/10349/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 червня 2017 року 08:44 справа №826/10349/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Зірка Буковелю"
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зірка Буковелю" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Зірка Буковелю") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 квітня 2014 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року у справі №826/10349/14 позов задоволено; постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року №К/800/56807/14 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року адміністративну справу №826/10349/14 прийнято до провадження суддею Кузьменком В.А. та призначено до судового розгляду.

У зв'язку із змінами у структурі податкових органів, в ході розгляду справи судом здійснено заміну неналежного відповідача Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

В судовому засіданні 25 липня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 11 квітня 2014 року №, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58, абзацом 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України ТОВ "Зірка Буковелю" зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість за травень, червень, серпень та вересень 2011 року на 484 297,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 27 березня 2014 року №907/26-59-22-13-15/33719262 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Зірка Буковелю" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до державного бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ "Приємна Пропозиція" за період з 01 жовтня 2010 року по 01 листопада 2013 року" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення суми податку на додану вартість усього в сумі 484 297,00 грн., в тому числі за травень 2011 року в розмірі 159 890,00 грн., за червень 2011 року в розмірі 139 771,00 грн., за серпень 2011 року в розмірі 183 074,00 грн., за вересень 2011 року в розмірі 1 562,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Приємна Пропозиція" у зв'язку із безтоварним характером операцій з придбання позивачем товару (світильників) у ТОВ "Приємна пропозиція" на підставі договору поставки від 14 квітня 2011 року № БК-99, з огляду на отримання матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009, щодо фіктивного підприємництва при створенні ТОВ "Приємна пропозиція" з метою прикриття незаконної діяльності, за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, які, за оцінкою відповідача, підтверджують фіктивний характер діяльності названого постачальника та виключають можливість виконання ним реальних господарських операцій

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ "Зірка Буковелю" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Скасовуючи попередні рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22 березня 2016 року №К/800/56807/14 вказав, що судами не досліджено комплекс доказів, необхідний для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов'язане донарахування податкових зобов'язань.

Відповідно до частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, враховуючи вказівки Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ "Зірка Буковелю" з його контрагентом - ТОВ "Приємна пропозиція"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ТОВ "Зірка Буковелю" (покупець) та ТОВ "Приємна Пропозиція" (постачальник) укладено договір поставки від 14 квітня 2011 року №БК-99, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товари на умовах даного договору у відповідності до специфікації (додаток №1 до даного договору), як невід'ємній частині даного договору, а також з товаросупровідною документацією.

Пунктом 2.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP (в редакції Інкотермс 2010) на об'єкт покупця за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанський район, село Поляниця, будівельний майданчик готельного комплексу ТОВ "Зірка Буковелю", шляхом передачі покупцю або його уповноваженій особі.

Згідно положень пунктів 5.1, 5.6 договору загальна вартість товару складається із сум вартості всіх партій товару і складає з ПДВ 2 907 567,75 грн., у тому числі ПДВ - 484 594,62 грн.

Оплата покупцем товару здійснюється в гривні шляхом документарного акредитиву на суму 2 907 567,75 грн..

У відповідності до пункту 5.10 договору платежі по акредитиву будуть здійснюватися банком покупця (ПАТ КБ "ПриватБанк") в межах суми акредитиву протягом 10 банківських днів після подання постачальником до банку документів на відповідний фактично поставлений на об'єкт товар.

Згідно підписаної сторонами договору специфікації до нього передбачалась поставка світильників різних в асортименті (а.с. 65-78 т. І).

На виконання умов згаданого договору ТОВ "Приємна Пропозиція" поставило ТОВ "Зірка Буковелю" товари - світильники різні в асортименті (фасадні вуличні, стельові підвісні та вбудовані, декоративні настінні та підвісні тощо), на загальну суму 2 905 780,90 грн., у тому числі податок на додану вартість 484 296,80 грн., що підтверджується оформленими видатковими накладними: від 18 травня 2011 року №РН-0000001, від 16 червня 2011 року №РН-0000002, від 29 серпня 2011 року №РН-0000003, від 29 серпня 2011 року №РН-0000004, від 26 серпня 2011 року №РН-0000005, від 29 серпня 2011 року №РН-0000006, від 08 вересня 2011 року №РН-0000007 та від 07 листопада 2011 року №РН-0000008.

На вказані суми ТОВ "Приємна Пропозиція" виписано на адресу ТОВ "Зірка Буковелю" податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 97-103 т.І).

За постановлені товари, на підставі договору про відкриття непокритого акредитиву від 29 квітня 2011 року №Г11-11/0229, ПАТ КБ "ПриватБанк" перерахував від імені ТОВ "Зірка Буковелю" на рахунок ТОВ "Приємна Пропозиція" грошові кошти у розмірі 2 905 780,90 грн., у тому числі податок на додану вартість 484 296,80 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 92-96 т.І).

Вказана сума податку на додану вартість включена позивачем до складу податкового кредиту за відповідний період.

Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Приємна Пропозиція".

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ "Приємна Пропозиція", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання товарів і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Зірка Буковелю" здійснює діяльність у сфері готелів і подібних засобів тимчасового розміщення.

В ході проведення перевірки та під час розгляду справи відповідачем не заперечувалось та визнавалось наявність у позивача матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення основного виду господарської діяльності.

Наявні у справі матеріали підтверджують, що спірні товари (світильники) придбавалися позивачем у ТОВ "Приємна Пропозиція" для облаштування побудованого готельного комплексу, що належить ТОВ "Зірка Буковелю", та монтаж вказаних світильників здійснювало ТОВ "Електросвіт" згідно відповідного договору, укладеного із позивачем. Наведені обставини не заперечувалися та не спростовані відповідачем.

На підтвердження наведеного до матеріалів справи залучено такі документи: фотознімки світильників, придбаних за договором поставки від 14 квітня 2011 року №БК-99; копії актів про витрати давальницьких матеріалів, складених між ТОВ "Зірка Буковелю" та ТОВ "Електросвіт"; копії актів приймання викопаних будівельних (монтажних) робіт; копії сертифікатів відповідності на частину поставленої продукції, що видані ТОВ "Приємна Пропозиція" Державними комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики (Державна система сертифікації УкрСЕПРО).

Факт здійснення ТОВ "Електросвіт" монтажу внутрішнього та зовнішнього електроосвітлення в готельному комплексі "Зірка Буковелю" підтверджується також відомостями, розміщеними на сайті ТОВ "Електросвіт" за адресою: http://elektrosvit.com.ua/radisson-blu-resort-зирка-буковеля/.

Співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операція із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що позивач придбавав у ТОВ "Приємна Пропозиція" товари (світильники) з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

У зв'язку із наведеним та в контексті висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі по даній справі, суд також враховує, що за умовами договору поставки від 14 квітня 2011 року №БК-99, укладеним ТОВ "Зірка Буковелю" із ТОВ "Приємна Пропозиція", передбачалося, що поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP DDP (в редакції Інкотермс 2010) на об'єкт покупця.

Термін DDP (Delivered Duty Paid (... named place of destination) Постачання з оплатою мита (... назва місця призначення) означає, що продавець надасть товар, що пройшов митне очищення і не був розвантажений із прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення. Продавець зобов'язаний нести усі витрати і ризики, пов'язані з транспортуванням товару, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для імпорту в країну призначення (під словом "мито" тут розуміється відповідальність і ризики за проведення митного очищення, а також за оплату митних формальностей, митних мит, податків і інших зборів).

З наведеного вбачається, що позивач в даному конкретному випадку не є учасником транспортних відносин та з урахуванням особливостей, передбачених договором, має прийняти товар у себе на складі (об'єкті), у зв'язку з чим наявність у нього в даному конкретному випадку транспортних документів не є обов'язковою. За даних конкретних умов поставки достатнім є оформлення поставки накладною, актом, іншим подібним документом про прийняття товару на складі.

Також суд зазначає, що сертифікаційні документи на товар не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому наявність в матеріалах справи сертифікатів відповідності лише щодо частини поставленої продукції само по собі не може свідчити про вчинення позивачем порушення та позбавляти його права відповідних податкових вигод.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Приємна Пропозиція" було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У свою чергу відповідачем не доведено недостатності кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагенту для виконання спірних операцій, але були відсутні.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

По суті ж, твердження відповідача про відсутність здійснення господарських операцій зроблене лише на підставі отриманої інформації про наявність порушеного кримінального провадження стосовно ТОВ "Приємна пропозиція" за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, однак наведене само по собі не є достатнім та допустимим доказом фіктивної діяльності контрагента. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2012 року у справі №К-9574/08.

Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагента позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями, у тому числі винесеного за результатами розгляду кримінального провадження №0000009, на яке посилається відповідач у акті перевірки.

До того ж, у матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Вирішуючи даний спір, суд також ознайомився із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 грудня 2015 року у справі №826/15034/14, про те, що "…статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати".

Разом з тим, вище судом спростовано висновки акта перевірки та доводи відповідача щодо відсутності реальних господарських операцій, а саме по собі посилання відповідача на наявність кримінального провадження не є достатньою підставою стверджували про фіктивність контрагента та вчинених із ним правочинів.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Приємна пропозиція", тому висновки акту перевірки про заниження податку на додану є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 11 квітня 2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Зірка Буковелю" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка Буковелю" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 11 квітня 2014 року №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка Буковелю" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко