Справа № 638/10311/17
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/564/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Семіряд І.В.

при секретарі - Романовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1, що діє в інтересах громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до Головне управління ДМС України в Харківській області, Відділ організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення з України, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2017 року ОСОБА_1, що діє в інтересах громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3) звернувся до суду із заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати рішення відповідача про примусове повернення з України громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позову зазначає, що 04.04.2017 відносно позивача прийнято рішення про його примусове повернення за межі України до 05.04.2017 та заборону в'їзду на територію України строком на три роки.

Вважають зазначене рішення протиправним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню, при цьому посилаються на ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Відділом організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області за погодженням з ГУ ДМС України в Харківській не було досліджено чи може гвідповідач бути примусово повернутий в країну походження.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (п. 2.7. Інструкції №353/271/150).

Громадянин Народної Республіки ОСОБА_3 (ОСОБА_3), українську мову не розуміє, спілкується індійською та частково англійською. Даний факт був відомий співпрацівникам ГУ ДМС в Харківській області. Проте, всупереч зазначеним нормам, йому не було надано послуги перекладача з метою ознайомлення із рішенням про примусове повернення. Також, йому не надано оригіналу другого примірника рішення. При винесенні рішення його не ідентифіковано згідно чинного законодавства України, також не надано права добровільно виконати вимоги оскаржуваного рішення, через неймовірно короткий строк його виконання.

Крім того, посилання в рішенні відповідача на несплату позивачем штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) гривень, накладеного постановою від 04.04.2017 року за ч. 1 ст.203 КУпАП, - є абсурдним, оскільки в самій постанові зазначено, що датою набрання нею законної сили є 14.04.2017 року.

Також, відповідач не може бути повернутий до країни походження, оскільки він є шукачем притулку в України та не може повертатись в країну, де йому загрожує небезпека, що не було враховано співпрацівникам ГУ ДМС в Харківській області.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши та оцінивши докази у їх сукупності дійшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення від 04.04.2017 яким вирішено примусово повернути до країни походження громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язавши його покинути територію України у термін до 05.04.2017 та заборонено в'їзд на територію України строком на три роки.

Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...»

Згідно до частини 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Порядок примусового повернення іноземців з території України визначено ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Відповідно до п. 1.9. Інструкції «Відповідно до статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" забороняється примусово повертати і видворяти / іноземців до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту, чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відділом організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області за погодженням з ГУ ДМС України в Харківській не було досліджено чи може позивач бути примусово повернутий в країну походження.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 вказаного Закону. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їхні дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов'язання про його добровільний виїзд з України, у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов'язання.

Відповідно до 2.1 Інструкції, Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (п. 2.7. Інструкції №353/271/150).

Позивач українську мову не розуміє, спілкується індійською та частково англійською, даний факт був відомий співпрацівникам ГУ ДМС в Харківській області, проте, всупереч зазначеним нормам, йому не було надано послуги перекладача з метою ознайомлення із рішенням про примусове повернення.

Також, йому не надано оригіналу другого примірника рішення. При винесенні рішення його не ідентифіковано згідно чинного законодавства України, також не надано права добровільно виконати вимоги оскаржуваного рішення, через неймовірно короткий строк його виконання.

Крім того, позивач не може бути повернутий до країни походження, оскільки він є шукачем притулку в України та не може повертатись в країну, де йому загрожує небезпека, що не було враховано співпрацівникам ГУ ДМС в Харківській області.

Таким чином, рішення про примусове повернення підлягає скасуванню.

Рішення в частині заборони в'їзду на територію України позивачці терміном на 3 роки також підлягає скасуванню, оскільки винесено безпідставно та не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ст. 13 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, зокрема, є

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

2. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

3. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як встановлено в судовому засіданні, жодна з вищезазначених підстав для заборони в*їзду представником відповідача не зазначена в рішенні про примусове видворення та не доведена в судовому засіданні.

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог , а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 4, 9, 13, 15, 16, 23, 25, 26, 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1, що діє в інтересах громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до Головне управління ДМС України в Харківській області, Відділ організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення з України - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішенням відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області від 04.04.2017 про примусове повернення до країни походження громадянина Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону його в'їзду на територію України строком на три роки.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: