Справа № 807/2383/15
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2017 рокум. Ужгород№ 807/2383/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Калинич Я. М.

при секретарі: Пирожук Н.П.

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури від 2 листопада 2015 року № 991к про звільнення його з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді та органів прокуратури Закарпатської області у звязку із скороченням численності працівників; поновити на попередній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилався на незаконність звільнення, оскільки він мав переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у звязку з скороченням, йому не пропонувалися всі вакантні посади, на яких він міг працювати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року позовні вимоги задоволено, однак ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року постанову окружного суду скасувано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій від 22 березня 2016 року та 18 серпня 2016 року скасовано, а справу передано до Закарпатського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач вимоги, викладені в позові, підтримав і зазначив, що йому пропонувалися не всі вакантні посади, які були на час звільнення.

Представник відповідача проти доводів адміністративного позову заперечив, наголосивши на дотриманні вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 03 листопада 2015 року, ОСОБА_1 за наказом Прокуратури Закарпатської області від 02.11.2015 року за № 991 к, було звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та з органів прокуратури Закарпатської області у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру"). Підставою для звільнення зазначено наказ Генерального прокурора України за № 43 ш від 15.07.2015 та відмова позивача від запропонованих посад (т.1 а.с.8). 21 грудня 2015 року Наказом прокурора Закарпатської області № 1253к внесено зміни до Наказу № 991к в частині нормативного обґрунтування звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с. 43).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КзПП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною першою статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що у випадку скорочення чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець вправі проводити звільнення працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, однак, таке звільнення повинно проводитись з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главами ІІІ та ІІІ-А Кодексу законів про працю України, зокрема, статтями 42, 49-2 цього Кодексу.

Ухвалою ВАСУ та попередніми судовими рішеннями у справі встановлено, що позивачу під час дії попередження про майбутнє вивільнення, всупереч вимогам ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України не пропонувалися всі наявні в прокуратурі Закарпатської області вакантні посади, на які б міг претендувати ОСОБА_1, відповідно до своєї кваліфікації.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що вказані посади позивачу не пропонувалися, оскільки відповідно до п. 10 наказу Генеральної прокуратури України від 15.09.2014 № 2гн передбачено, що висунення на посади у центральному та обласних апаратах, проводиться за рекомендаціями керівників структурних підрозділів, узгодженими відповідно, із заступником Генерального прокурора України чи заступником прокурора обласного рівня (т.1 а.с. 147-158).

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначаються Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII). При цьому, загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у статті 51 цього Закону. Відповідно до пункту 9 частини вказаної норми прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Проте, як зазначено у статті 60 прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо:1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор не успішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

В період з моменту попередження позивача про майбутнє вивільнення до моменту його звільнення з роботи в прокуратурі Закарпатської області були вакантними наступні посади: начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб, прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні, 2 посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні (т.1 а.с. 206, т.2 а.с. 180).

Всупереч вимогам статті 49-2 Кодексу законів про працю України, жодна з вказаних посад позивачу не пропонувалась, відповідачем було запропоновано позивачу лише тимчасово вільні посади в органах прокуратури Закарпатської області на умовах строкового трудового договору (т.1 а.с. 40, 41).

Крім цього, всупереч вимогам статті 42 Кодексу законів про працю України, відповідачем не визначалась кваліфікація та продуктивність праці працівників прокуратури Закарпатської області з метою вирішення питання про наявність в них переважного права на залишення на роботі, оскільки ним не надано суду жодних доказів, які б свідчили про порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників, посади яких скорочувались.

Комісія з вирішення питання майбутнього вивільнення працівників прокуратури Закарпатської області на своєму засіданні, яке відбулось 24 липня 2015 року, лише погодилась з пропозиціями керівників структурних підрозділів щодо скорочення працівників. Крім того, комісією було констатовано, що всі підлеглі працівники мають рівну продуктивність праці. (т.1 а.с 47-54).

Також необхідно зазначити, що відповідно до опрацьованих комісією наданих керівниками структурних підрозділів характеристик підлеглих працівників, не взято до уваги характеристики щодо окремих працівників прокуратури Закарпатської області, які містять негативну оцінку якості та продуктивності праці, однак, не зважаючи на це, таким було запропоновано рівнозначні посади у новостворених відділах (т.1 а.с. 47-54, 139-140).

В той же час з матеріалів справи вбачається, що позивач мав ряд переваг щодо працевлаштування у новостворених відділах прокуратури Закарпатської області, які зазначені в його характеристиці, яка була надана комісії з вирішення питання про майбутнє вивільнення працівників прокуратури Закарпатської області. Зокрема, до таких переваг безпосереднім керівником ОСОБА_1 віднесено тривалий безперервний стаж роботи в органах прокуратури, проходження підвищення кваліфікації в Національній академії Прокуратури України, сумлінне виконання службових обовязків, тощо. Цією ж характеристикою безпосереднім керівником позивача, відповідно до ст.. 42 КзПП України, рекомендовано до залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією (т.1 а.с. 128-133, 134, 144-145).

Окрім цього, необхідно зазначити, що на момент звільнення позивача з роботи діяв штатний розпис прокуратури Закарпатської області з штатною чисельністю 153.5 штатних одиниць. Новий штатний розпис, який розроблявся на виконання вимог наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року № 43ш, згідно з яким штатна чисельність працівників прокуратури Закарпатської області скорочувалась до 123.5 штатних одиниць, був затверджений першим заступником Генерального прокурора України 18 грудня 2015 року, тобто після звільнення позивача з роботи (т.1 а.с. 63-75, 112-121).

Відтак, на момент звільнення позивача з роботи в прокуратурі Закарпатської області не відбулось змін в організації виробництва і праці, а відповідно не було правових підстав для звільнення позивача з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість звільнення позивача.

На підставі вищенаведеного, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу № 991к від 02 листопада 2015 року є обґрунтованою, а звільнення ОСОБА_1 із займаної посади незаконним.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у своїй сукупності.

Як встановлено під час розгляду справи в суді 21 грудня 2015 року наказом прокурора Закарпатської області за № 1253к внесено зміни до наказу прокурора Закарпатської області за № 991 к від 02.11.2015 року, а саме: наказано викласти абзац 1 наказу в такій редакції: звільнити юриста 1 класу ОСОБА_3 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді та з органів прокуратури Закарпатської області у звязку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України) 03 листопада 2015 року (т.1 а.с.43).

Позивач у судових засіданнях стверджував, що про існування такого наказу йому не було відомо, що відповідачем не було спростовано під час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ч.2 цієї статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на те, що позивач при зверненні до суду не просив скасувати Наказ № 1253 к від 21 грудня 2015 року, то суд, з метою повного захисту порушених прав та свобод позивача, виходить за межі позовних вимог та вважає необхідним скасувати наказ № 1253 к, як такий, що винесений із порушенням встановленої процедури та з врахуванням підстав скасування Наказу № 991к.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі встановлення обставин, які свідчать про незаконність звільнення працівника з роботи саме суд, як орган, який розглядає трудовий спір, повинен поновити незаконно звільненого працівника на попередній роботі, вказати період вимушеного прогулу, визначити розмір середнього заробітку та стягнути його з відповідача. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли підприємство, на якому він працював до звільнення, повністю ліквідоване.

Аналогічний висновок міститься в пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», згідно з яким в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Щодо вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судом встановлено наступне:

Як вбачається зі матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 після звільнення з органів прокуратури 06 листопада 2015 року став на облік як безробітній в Мукачівському міському центрі зайнятості, що підтверджується відповідною довідкою за № 136 від 11.02.2016 року (т.1 а.с.146). Згідно трудової книжки позивача з 13 листопада 2015 року Мукачівським міським центром зайнятості населення розпочато виплату допомоги безробітному (т.1 а.с.95). Загалом позивачу виплачено допомоги по безробіттю включно по листопад 2016 року в розмірі 40826,72 грн. (т.2 а.с. 173).

Середня заробітна плата ОСОБА_1, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують місяцю звільнення з роботи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", складає: 6039,12 грн. (із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 287,57 грн.), що підтверджується довідкою прокуратури Закарпатської області від 08 лютого 2016 року 18 №21-вих 2016 (т.1 а.с.62).

Всього робочих годин з дня звільнення позивача по день ухвалення рішення у справі становить: 144 години (листопад 2015 року) + 183 години (грудень 2015 року) + 151 година (січень 2016 року) + 168 годин (лютий 2016 року) + 175 годин (березень 2016 року) + 168 годин (квітень 2016 року) + 152 години (травень 2016 року) + 159 годин (червень 2016 року) + 168 годин (липень 2018 року) + 175 годин (серпень 2016 року) + 176 годин (вересень 2016 року) + 159 годин (жовтень 2016 року) + 176 годин (листопад 2016 року) + 176 годин (грудень 2016 року) + 159 годин (січень 2017 року) + 160 годин (лютий 2017 року) + 175 годин (березень 2017 року) + 152 години (квітень 2017 року) + 159 годин (травень 2017 року) + 159 годин (червень 2017 року) + 112 годин (липень 2017 року) = 3406 годин (норми тривалості робочого часу за 2015 - 2017 роки розраховані відповідно до листів Міністрества соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13, від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13, від 05.08.2016 р. N 11535/0/14-16/13 "Про норми тривалості робочого часу").

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 287,57 грн. / 8 годин (робочий день) = 35,94 грн.

Отже, сума заробітної плати погодинно, необхідна для відшкодування позивачу за 3406 годин вимушеного прогулу становить: (3406 годин х 35,94 грн.) = 122411,64 грн.

Відтак, сума що підлягає відшкодуванню за час вимушеного прогулу за мінусом коштів відшкодованих останньому за рахунок Мукачівського міського центру зайнятості по безробіттю становить: 122411,64 грн. - 40826,72 грн. = 81584,92 грн.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до пункту 2, пункту 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

Відтак, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Закарпатської області та виплати заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо скасування наказу та поновлення посаді з якої було звільнено позивача є обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Доказів понесення позивачем судових витрат суду не надано.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_3 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Закарпатської області № 991к від 02.11.2015 року "Про звільнення з посади та органів прокуратури Закарпатської області".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Закарпатської області № 1253к від 21 грудня 2015 року про внесення змін до наказу № 991к від 02.11.2015 року".

4. Поновити ОСОБА_3 на займаній посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в суді управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Закарпатської області з 04 листопада 2015 року.

5. Зобов'язати Прокуратуру Закарпатської області виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2015 року по 21 липня 2017 року в розмірі 81 584,92 грн. (вісімдесят одної тисячі пятсот вісімдесят чотирьох гривень, 92 коп.).

6. Постанова в частині поновлення та стягнення заробітної плати за місяць в розмірі 6039,12 грн. (шість тисяч тридцять дев'ять грн., 12 коп.) підлягає до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_4