Справа № 815/2236/16
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2236/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «А.Р.Б.» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства «А.Р.Б.» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року приватне підприємство «А.Р.Б.» (далі ПП «А.Р.Б.») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 4 травня 2016 року № , № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що з 5 по 11 квітня 2016 року посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 18 квітня 2016 року за № 1198/1402, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пункту 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток за 2015 рік на 1788391 грн., а також пункту 44.1 ст. 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за 2015 рік на 1898138 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2015 року на 329630 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 4 травня 2016 року № , яким ПП «А.Р.Б.» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1788391 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 1898138 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 474535 грн., а також № , яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2015 року на 329630 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 32963 грн.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року позовні вимоги ПП «А.Р.Б.» задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 4 травня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 923730 грн. 30 коп., з яких 923730 грн. 30 коп. - основний платіж. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 4 травня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1242125 грн., з яких 993700 грн. - основний платіж, а 248425 грн. - штрафні (фінансові) санкції. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ПП «А.Р.Б.» в апеляційній скарзі зазначає, що судом при вирішенні справи порушено норми матеріального права, а саме вимоги ст. ст. 139, 198, 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Вищого адміністративного суду України, а також Європейського суду з прав людини, пов'язану з вирішенням спорів даної категорії. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року повернуто апелянту внаслідок несплати судового збору, у зв'язку з чим на момент розгляду справи апеляційним судом постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПП «А.Р.Б.» в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача в підтримку апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом встановлено, що з 5 по 11 квітня 2016 року посадовими особами ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «А.Р.Б.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 18 квітня 2016 року за № 1198/1402, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пункту 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток за 2015 рік на 1788391 грн., а також пункту 44.1 ст. 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за 2015 рік на 1898138 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2015 року на 329630 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 4 травня 2016 року № , яким ПП «А.Р.Б.» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1788391 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 1898138 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 474535 грн., а також № , яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2015 року на 329630 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 32963 грн..

Вирішуючи справу в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПП «А.Р.Б.», суд першої інстанції виходив з того, що підприємством не доведено належними доказами факт реального характеру господарських операцій із підприємствами - контрагентами ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ», ПП «ЕДС ЛТД» та ПП «НІКА», а тому недоведеним є право підприємства на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, за відповідними господарськими операціями.

Проте, з висновком суду першої інстанції про правомірність визначення контролюючим органом позивачу зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств та з податку на додану вартість за господарськими операціями з підприємствами - контрагентами ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД» погодитись не можна.

Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Як встановлено матеріалами справи, основним видом діяльності ПП «А.Р.Б.» є діяльність у сфері будівництва.

При цьому позивачем протягом перевіреного контролюючим органом періоду, серед іншого, укладено договори з контрагентами - постачальниками ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», а саме:

- договір поставки від 13 травня 2015 року № 13/05, відповідно до якого Постачальник (ПП «СТРОЙПОЛ») зобов'язується поставити Покупцю (позивач) продукцію виробничо-технічного призначення, а останній - прийняти та оплатити вартість поставленого товару. Перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару узгоджується Сторонами щодо кожної партії товару, які зазначаються у відповідному рахунку-фактурі, який є невід'ємною частиною даного Договору. Поставка товару здійснюється на умовах названого Договору (т. 2 а. с. 241-243);

- договір поставки від 21 травня 2015 року № 21/05, відповідно до якого Постачальник (ПП «ЕДС ЛТД») зобов'язується поставити Покупцю (позивач) товар в асортименті (електротовари), а останній - прийняти та оплатити вартість поставленого товару. Перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару узгоджується Сторонами щодо кожної партії товару, які зазначаються у відповідному рахунку-фактурі, який є невід'ємною частиною даного Договору. Поставка товару здійснюється на умовах названого Договору (т. 2 а. с. 151-152).

Крім того, позивачем надано до суду видаткові накладі та рахунки на оплату відповідних будівельних матеріалів, придбаних протягом перевіреного періоду у контрагентів-постачальників ПП «ВЕЛСКЕЙП» та ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД» (т. 3 а. с. 51-64, 65-72).

З акта перевірки вбачається, що контролюючим органом позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, виходячи з висновків акта перевірки про завищення ПП «А.Р.Б.» за господарськими операціями з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД» задекларованого у звіті про фінансові результати показника «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» за 2015 рік (т. 1 а. с. 68, 72, 77, 83).

На думку посадових осіб контролюючого органу, реальність господарських операцій позивача з названими підприємствами - контрагентами не доведена. При цьому в обґрунтування висновку щодо не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських операцій з названими вище контрагентами відповідач посилається на відсутність товарно-транспортних накладних, що викликає сумнів стосовно факту перевезення товарів за названими вище договорами. Крім того, відповідач посилається на наявність податкової інформації щодо контрагентів позивача.

Проте, всупереч висновкам контролюючого органу та суду першої інстанції, витрати по вказаним вище угодам, укладеним ПП «А.Р.Б.» з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», безпосередньо пов'язані з основною статутною діяльністю позивача та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону (у вказаній вище редакції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати за названими вище угодами з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД» включено позивачем до звіту про фінансові результати показника «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» за 2015 рік на підставі первинних документів, а саме договорів поставки, видаткових накладних, актів прийому - передачі, в також рахунків-фактур щодо придбаного товару (т. 2 а. с. 151-152, 153-220, 241-243, 244-250, т. 3 а. с. 1-50, 51-64, 65-72), оформлених відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

Зазначаючи про не доведеність належними доказами фактів реального характеру господарських операцій із постачання позивачу ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД» товарів (продукції виробничо-технічного призначення та будівельних матеріалів), суд першої інстанції, серед іншого, послався на відсутність товарно-транспортних накладних, якими забезпечувалось перевезення відповідних партій товару, що, за висновками окружного адміністративного суду, свідчить про відсутність факту переміщення названого товару, та, в свою чергу, ставить під сумнів товарність спірних господарських операцій.

Відповідно до глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 10.1 глави 10 Правил встановлено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

Згідно главі 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

На спростування доводів контролюючого органу щодо відсутності фактів переміщення товару, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що перевезення придбаного у названих вище контрагентів (ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД») товару не потребувало замовлення спеціалізованого транспортного засобу, оскільки названий товар придбаний у незначній кількості, що давало змогу позивачу здійснити перевезення товарної продукції власними силами шляхом самовивозу.

На підтвердження наведеної вище обставини, ПП «А.Р.Б.» надано договір оренди автомобіля від 30 січня 2015 року № 30/1-15 з фізичною особою ОСОБА_2, про що надано свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу за відповідною особою (т. 7 а. с. 289-292, 300), а також договір оренди автомобіля від 8 квітня 2015 року № 08/4-15 з фізичною особою ОСОБА_3, про що надано свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу за відповідною особою (т. 7 а. с. 293-296, 297).

Наявність у підприємства орендованих транспортних засобів дійсно надавала можливість перевезення придбаного за названими вище господарськими операціями товару власним автотранспортом.

Взаєморозрахунки з названими вище контрагентами по договорам поставок проведені ПП «А.Р.Б.» повністю. Будь-яка заборгованість за отриманий позивачем товар відсутня.

При цьому правомірність складання податкових накладних по спірним господарським операціям, які ПП «А.Р.Б.» були надані посадовим особам відповідача під час проведення перевірки, контролюючим органом під сумнів не ставиться.

За таких обставин, всупереч висновкам суду першої інстанції, контролюючим органом не доведено фактів безтоварності операцій за спірними угодами та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентами.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Зі змісту наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок щодо звітування перед контролюючим органом та сплати податкового зобов'язання покладено на платників податків, якими в даному випадку є ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД». При цьому можливе невиконання такими контрагентами своїх зобов'язань по сплаті податків до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку (ПП «А.Р.Б.») права на віднесення сум витрат до складу валових, якщо останній виконав весь перелік умов щодо підтвердження розміру витрат та їх пов'язаності з господарською діяльністю підприємства.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на час здійснення спірних господарських операцій постачальники товарів (ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД») були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність включення ПП «А.Р.Б.» до звіту про фінансові результати показника «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» за 2015 рік витрат позивача за названими вище договорами з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», що свідчить про неправомірне визначення позивачу контролюючим органом за перевірений період зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за господарськими операціями з названими підприємствами.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем норм Податкового кодексу України при включені до звіту про фінансові результати показника 2180 «Інші операційні витрати» за 2015 рік витрат за господарською операцією з підприємством - контрагентом ПП «НІКА» на загальну суму 570833 грн..

Так, в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що позивачем укладено договір з ПП «НІКА» від 30 жовтня 2015 року № 43/1 (т. 1 а. с. 83), про що в матеріалах справи міститься видаткова накладна та рахунок на оплату автозапчастин на суму 685000 грн., у т. ч. ПДВ на суму 114166,67 грн. (т. 2 а. с. 234, 235), для самохідного крану КАТО, згідно акту приймання-передачі майнових прав та свідоцтва про реєстрацію відповідного транспортного засобу (т. 2 а. с. 237, 238), а також акт списання матеріалів (автозапчастин) від 16 листопада 2015 року (т. 2 а. с. 239).

Разом з цим, надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть, серед іншого, свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, докази, на які послався позивач на обґрунтування своїх вимог, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій (поставки товарів та послуг), а відтак і обґрунтованість віднесення позивачем витрат вартості придбаних послуг та товарів у контрагентів, до витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування.

Як зазначено контролюючим органом, станом на дату складання акту перевірки, до перевірки не було надано договір від 30 жовтня 2015 року № 43/1, згідно якого була здійснена зазначена вище господарська операція, а також не надано документів, що підтверджують використання ТМЦ у господарській діяльності підприємства.

Матеріалами справи також встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2015 року по кримінальній справі № 521/8518/16-к директора ПП «НІКА» ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 205 (фіктивне підприємництво) КК України.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_4 у серпні 2015 року, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди у розмірі 300 (триста) доларів США, надала згоду невстановленій слідством особі зареєструвати на своє ім'я підприємство ПП «НІКА», тобто стати засновником та директором даного підприємства без мети фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності. Незаконна діяльність ПП «НІКА» полягала у тому, що невстановлені слідством особи, використовуючи реквізити ПП «НІКА», розрахункові рахунки та печатки, здійснювали документальне оформлення неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств-контрагентів, після чого такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам-вигодонабувачам), з метою ухилення від оподаткування, шляхом незаконного завищення валових витрат з податку на прибуток, переведення у готівку грошових коштів.

Названий вирок Малиновського районного суду м. Одеси набрав законної сили 1 серпня 2016 року (т. 7 а. с. 183-186).

Оскільки первинні документи, які стали підставою для формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та зазначених витрат, є безпідставними.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище норм права міститься в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 826/11082/14. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із врахуванням викладеного, визначення позивачу зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за названою вище господарською операцією з ПП «НІКА» на суму 102749 грн. 94 коп. (570833 грн. (витрати, безпідставно включені до «інших операційних витрат») х 18 % (ставка податку на прибуток приватних підприємств) = 102749 грн. 94 коп.), є правильним.

Таким чином, враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про безпідставне визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за господарськими операціями з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», оскаржене податкове повідомлення рішення відповідача від 4 травня 2016 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення ПП «А.Р.Б.» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1685641 грн. 06 коп. (1788391 грн. (сума грошового зобов'язання, визначена контролюючим органом) - 102749 грн. 94 коп. (правомірно визначена сума грошового зобов'язання) = 1685641 грн. 06 коп.).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 названої статті Кодексу визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

На підставі п. 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у вказаній вище редакції) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Матеріалами справи встановлено, що податковим повідомленням-рішенням відповідача від 4 травня 2016 року № позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 329630 грн. за господарськими операціями з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», які, за висновком контролюючого органу, мали безтоварний характер.

Оскільки, як зазначено вище, витрати по вказаним угодам правомірно віднесені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток, всі розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства, то і формування позивачем податкового кредиту з включенням до нього суми в 329630 грн. є правомірним.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПП «А.Р.Б.» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 4 травня 2016 року № .

З цих же підстав апеляційний суд приходить до висновку про неправомірність визначення позивачу контролюючим органом за перевірений період зобов'язання з податку на додану вартість за господарськими операціями з названими підприємствами-контрагентами податковим повідомленням-рішенням від 4 травня 2016 року № .

Разом з цим, у зв'язку з наявністю вироку Малиновського районного суду м. Одеси, який набрав законної сили, стосовно директора ПП «НІКА» ОСОБА_4, яку визнано винною у фіктивному підприємництві, висновок суду першої інстанції про правомірність визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на додану вартість за господарськими операціями з ПП «НІКА», є правильним.

Як зазначено в акті перевірки, на виконання договору від 30 жовтня 2015 року № 43/1 ПП «НІКА» складено та виписано для ПП «А.Р.Б.» видаткові та податкові накладні на придбання автозапчастин та автомобільних шин на загальну суму 685000 грн., у т. ч. ПДВ 114166 грн. 67 коп. (т. 1 а. с. 109).

Крім того, згідно агентського договору про надання послуг з пошуку продавця автомобіля від 6 серпня 2015 року № 06/08 ПП «НІКА» складено та виписано для ПП «А.Р.Б.» акт прийому-передачі та податкову накладну від 31 серпня 2015 року на суму 2000000 грн., у т. ч. ПДВ 333333 грн. 33 коп. (т. 1 а. с. 108).

Враховуючи, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, правильним є визначення позивачу зобов'язання з податку на додану вартість за названими вище господарськими операціями з ПП «НІКА» на суму 447500 грн. (114166 грн. 67 коп. + 333333 грн. 33 коп. = 447500 грн.).

Приймаючи до уваги висновок суду апеляційної інстанції про безпідставне визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на додану вартість за господарськими операціями з ПП «ВЕЛСКЕЙП», ПП «ПЛАТІНУМ ТРЕЙД», ПП «СТРОЙПОЛ» та ПП «ЕДС ЛТД», оскаржене податкове повідомлення рішення відповідача від 4 травня 2016 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення ПП «А.Р.Б.» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1450638 грн. (1898138 грн. (сума грошового зобов'язання, визначена контролюючим органом) - 447500 грн. (правомірно визначена сума грошового зобов'язання) = 1450638 грн.) за основним платежем та 362659 грн. 50 коп. (1450638 грн. х 25 % (розмір штрафної санкції) = 362659 грн. 50 коп.) за штрафними (фінансовими) санкціями.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позовних вимог, постановлене судове рішення на підставі пунктів 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «А.Р.Б.» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги приватного підприємства «А.Р.Б.» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 4 травня 2016 року № в частині збільшення приватному підприємству «А.Р.Б.» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1685641 (один мільйон шістсот вісімдесят п'ять тисяч шістсот сорок одна) грн. 06 коп..

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 4 травня 2016 року № в частині збільшення приватному підприємству «А.Р.Б.» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1450638 (один мільйон чотириста п'ятдесят тисяч шістсот тридцять вісім) грн. за основним платежем та 362659 (триста шістдесят дві тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 4 травня 2016 року № .

В іншій частині відмовити приватному підприємству «А.Р.Б.» у задоволенні позовних вимог.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 24 липня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко