Справа № 808/1252/17
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року о 14 год. 57 хв.Справа № 808/1252/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі відповідач 1, Відділ), в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №808/2337/16 та скасувати постанову відповідача від 24.04.2017 ВП №53651034 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №808/2337/16, виданим 09.02.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом.

В ході судового розгляду справи судом до участі у справі в якості другого відповідача залучено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі відповідач 2), а третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі ГУ Держгеокадастру).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 зобовязано ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду. За даним судовим рішенням видано виконавчий лист, який предявлений позивачем на примусове виконання до Відділу, відкрито виконавче провадження ВП №53651034. 24.04.2017 державним виконавцем закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2017 у справі №808/2337/16 з підстав фактичного виконання. Проте на думку фактичне виконання судового рішення не відбулось, оскільки у наданій ГУ Держгеокадастру відповіді за результатами повторного розгляду заяви позивача на виконання вимог судового рішення містяться посилання на ті самі обставини, які були предметом судового розгляду та визнані судом як безпідставні та протиправні. Вказує, що державним виконавцем не перевірено повноту виконання судового рішення, а лише прийнято до уваги лист ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, у звязку з чим позивач вважає, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/2337/16 фактично не виконано, а підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

В письмових запереченнях відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечив, вказав на те, що під час примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/2337/16 від 09.02.2017 про зобовязання ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га., встановлено, до боржником повторно розглянуто заяву позивача та надано відповідь. Зазначене свідчить про фактичне виконання судового рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень вказав на те, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 ГУ Держгеокадастру було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га. При цьому, на думку третьої особи, враховано висновки суду, викладені у постанові від 06.10.2016, та встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства України, а подані до нього документи містять суттєві розбіжності, що зумовлює відсутність підстав для затвердження подано проекту землеустрою. Зазначає, що про виконання судового рішення повідомлено державного виконавця, у звязку з чим вважає, постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Держгеокадастру, в якому просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, розміром 0,65 га та скасувати відмову від 08.06.2016 та зобовязати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, розміром 0,65 га.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 позов задоволено частково, крім іншого, зобовязано ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 набрала законної сили 11.01.2017.

09 лютого 2017 року Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, в частині зобовязання ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

Для виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 у примусовому порядку ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до Відділу.

27 березня 2017 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53651034.

24 квітня 2017 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53651034 (відкритого за виконавчим листом Запорізького окружного адміністративного суду №808/2337/16 виданого 09.02.2017), на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена постанова вмотивована наступним: «21.04.2017 до відділу надійшов лист від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за №8-8-0.62-2397/2-17 від 20.04.2017, в якому повідомлено про фактичне виконання рішення суду у повному обсязі, що підтверджується надісланим на адресу стягувача листом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 31-8-0.302-936/2-17 від 17.02.2017.».

Не погодившись з правомірністю прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2017 у справі №808/2337/16, вважаючи постанову необґрунтованою, безпідставною та такою, що прийнята з порушенням встановленого порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для належного виконання повноважень з примусового виконання рішень виконавець наділений низкою прав та обовязків.

Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 передбачає, серед іншого, обовязок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Також, частиною 3 статті 18 визначено права виконавця, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що виконавець зобовязаний здійснювати примусове виконання рішень у відповідності до встановленого таким рішенням способу та порядку, для виконання покладених на нього обовязків виконавець проводить перевірку виконання рішень. Рішення про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Суд зазначає, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/2337/16 зобовязано ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

Отже, при перевірці виконання судового рішення державний виконавець повинен був встановити факт здійснення ГУ Держгеокадастру повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 у справі №808/2337/16 ГУ Держгеокадастру повторно розглянуто заяву позивача про що складено лист від 17.02.2017 №31-8-0.302-936/2-17.

За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 третя особа дійшла висновку про невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та іншим нормативно-правовим актам, у звязку з чим позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що лист ГУ Держгеокадастру від 17.02.2017 №31-8-0.302-936/2-17 направлено на адресу ОСОБА_1 та Відділу.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Таким чином, надання висновку про погодження/відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відноситься до повноважень ГУ Держгеокадастру.

Суд зазначає, що відповідно до обсягу наданих повноважень, визначених частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження державний виконавець встановлює факт виконання рішення, проте не наділений повноваженнями надавати оцінку правомірності рішень органів виконавчої влади, зокрема обґрунтованості відмови ГУ Держгеокадастру у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу.

З наданих позивачем та його представником пояснень у судовому засіданні, судом встановлено, що позивач фактично не погоджується з відмовою, наданою ГУ Держгеокадастру за результатами повторного розгляду заяви позивача, оскільки вважає, що в даній відмові не враховано висновки суду, викладені у судовому рішенні у справі №808/2337/16.

Суд звертає увагу, що для оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду, чинним процесуальним законодавством передбачено окрему процедуру, яка врегульована нормами частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, правомірність та повнота повторного розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, може бути предметом оцінки Запорізького окружного адміністративного суду у порядку судового контролю за виконанням судового рішення у справі №808/2337/16.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2017, відповідач діяв у спосіб та в межах наданих повноважень, що зумовлює висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко