Справа № 826/22038/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 липня 2017 року №826/22038/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс»
додержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправною відмову державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом із додатками, подану позивачем 13.05.2015, а податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом з додатками, вважати такою, що подана в день її фактичного отримання відповідачем - 13.05.2015 о 15:25:31;

- зобов'язати державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві привести у відповідність дані обліку в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» та в інших системах Державної фіскальної служби, у зв'язку з визнанням поданою податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом із додатками, зарахувати сплачені 20.05.2015 кошти у сумі 329000,00 грн. в рахунок погашення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації за квітень 2015 року та зняти безпідставно нараховані зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 327346 грн. згідно повторно поданої 09.07.2015 декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у прийнятті поданої декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, відтак вбачає таку відмову відповідача такою, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушує інтереси позивача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши про правомірність оскаржуваних дій, вчинених у межах наданих останньому повноважень.

Розгляд справи №826/22038/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» 13.05.2015 засобами телекомунікаційного зв'язку надіслало державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року. У відповідь позивачем отримано електронну квитанцію №2 з відповідною відміткою: «документ доставлено до районного рівня 2654 ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві 13.05.2015 в 15:25:31».

Згідно вказаної декларації позивачем було визначено для сплати до бюджету податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 328293,00 грн. Платіжним дорученням від 20.05.2015 №33 на суму 329000,00 грн. позивач перерахував зазначені кошти на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку для спати податку на додану вартість за квітень 2015 року.

Однак, листом державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.05.2015 №4063/26-54-15-01-10 позивача проінформовано, що податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року не прийнята, у зв'язку з порушенням норм пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України.

Проте, 09.07.2015 позивач повторно подав в електронній формі податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року, яка відповідно до квитанції №2 одержана контролюючим органом та прийнята відповідно.

Разом з тим, в ході звірення стану розрахунків 28.07.2015 за податком на додану вартість, товариству з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» стало відомо, що відповідачем обліковується від'ємне сальдо в розмірі 327346 грн. та позитивне сальдо в розмірі 328293,00 грн.

Не погоджуючись із діями контролюючого органу, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пунктів 16.1.3 та 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України передбачено право платника податків подавати за його вибором податкову декларацію засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (підпункт "в").

Відповідно до статті 48 Податкового кодексу України форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За приписами пункту 49.8 статті 48 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що на стадії прийняття податкової звітності контролюючий орган здійснює контроль за заповненням її формальних реквізитів з метою забезпечення адміністрування податків, в тому числі перевірки визначення податкових зобов'язань певним платником податків.

Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією №2 контролюючи орган підтвердив отримання податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) 13.05.2015 о 15:25:31.

Проте, листом від 29.05.2015 №4063/26-54-15-01-10 державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повідомила позивача, що за результатами проведеного камерального аналізу податкової звітності, встановлено, що податкову звітність з податку на додану вартість заповнено з порушенням вимог наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість « та наказу Міністерства фінансові України від 23.01.2015 №13 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України», в наслідок чого податкова звітність складена з порушенням норм статті 48 Податкового кодексу України та не вважається податковою декларацією.

Суд зазначає, що контролюючим органом, всупереч вимогам пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, не зазначено в листі від 29.05.2015 №4063/26-54-15-01-10, яку саме помилку було допущено позивачем при поданні спірної декларації та що саме декларанту слід усунути, а надав лише формальні відомості про невідповідність поданої декларації вимогам чинного законодавства, зазначивши посилання на загальні нормативно-правові акти.

З наданих до суду державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва запереченнях вбачається, що контролюючим органом не прийнято податкову декларацію позивача з податку на додану вартість за квітень 2015 року з підстав того, що останній вказав найменування контролюючого органу, до якого подавалась податкова декларація як «ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві».

Згідно із частиною четвертою статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи. Територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до приписів статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинної на момент правовідносин) визначено, що зміни до установчих документів юридичної особи, що не припиняється в результаті приєднання, підлягають державній реєстрації після державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті приєднання у порядку, встановленому статтею 29 цього Закону. Приєднання вважається завершеним з моменту державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються в результаті приєднання, та державної реєстрації відповідних змін до установчих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено територіальні органи ДФС згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України прийнято рішення про реорганізацію територіальних органів Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України у додатку 2 до постанови № 311 визначено конкретних правонаступників територіальних органів Міндоходів - територіальні органи ДФС, до яких вони приєднуються.

З системного аналізу вищенаведеного вбачається, що позивач при поданні податкової декларації засобами телекомунікаційного зв'язку здійснив формальну помилку, а саме: вказав державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, замість її правонаступника - державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

При цьому, суд бере до уваги, що інших порушень в поданій позивачем податковій декларації відповідачем не встановлено, а зазначення контролюючого органу, правонаступником якого є відповідач не є підставою для відмови в прийнятті такої податкової декларації.

Відповідно до підпунктів 191.1.1, 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 Податкового Кодексу України передбачено, що до функцій контролюючих органів належить, зокрема, здійснення адміністрування податків, зборів, платежів та контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Разом з тим, не вірне відображення позивачем назви контролюючого органу, як того вимагає відповідач, жодним чином не впливає на ідентифікацію як відповідача, так і платника податків, показники його податкової звітності, їх перевірку відповідачем та загалом виконання останнім своїх функцій з адміністрування податку.

Таким чином, формальний та поверхневий підхід відповідача до виконання покладених на нього обов'язків призвів до затягування процедури визначення податкових зобов'язань платника податків та сплати коштів за ними до Державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року № 826/2370/15.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про позовна вимога про визнання протиправною відмову державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом із додатками, подану позивачем 13.05.2015, а податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом з додатками, вважати такою, що подана в день її фактичного отримання відповідачем - 13.05.2015 о 15:25:31, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві привести у відповідність дані обліку в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» та в інших системах Державної фіскальної служби, у зв'язку з визнанням поданою податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом із додатками, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за квітень 2015 року відповідно до платіжного доручення від 20.05.2015 №33 на суму 329000,00 грн.

Відповідно до пояснень позивача, в наслідок такої сплати та повторного подання декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, в ході звірення стану розрахунків 28.07.2015 за податком на додану вартість, товариству з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» стало відомо, що відповідачем обліковується від'ємне сальдо в розмірі 327346 грн. та позитивне сальдо в розмірі 328293,00 грн. Даний факт не спростовувався державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Облік нарахованих та сплачених сум податків і зборів, який ведеться контролюючим органом, спричиняє правові наслідки для підприємства у вигляді змін у структурі податкових зобов'язань платника податків в інформаційних системах (базах) органів Державної фіскальної служби, що, в свою чергу, свідчить про наявність матеріально-правового інтересу у тому, щоб дані у картці особового рахунку підприємства правильно відображали фактичний стан його зобов'язань та платежів до бюджету.

Відомості, внесені податковим органом до баз даних, є податковою інформацією, що повинна відповідати принципу достовірності та відображати дійсний стан розрахунків платника з бюджетом (ухвала Вищого адміністративного суду України від 08.04.2015 року К 800/6889/14).

Враховуючи, що судом встановлено протиправність відмови контролюючого органу щодо прийняття податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, податкова звітність з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) вважається поданою 13.05.2015 о 15:25:31, тому, як наслідок, підлягають задоволенню позовні вимоги про приведення у відповідність даних обліку в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» та в інших системах Державної фіскальної служби.

Що стосується вимоги щодо зарахування сплачених 20.05.2015 коштів у сумі 329000,00 грн. в рахунок погашення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації за квітень 2015 року та знятя безпідставно нарахованих зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 327346 грн. згідно повторно поданої 09.07.2015 декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, необхідно зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності виходить за межі компетенції адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вчинення дій із зарахування сплачених 20.05.2015 коштів у сумі 329000,00 грн. в рахунок погашення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених у податковій декларації за квітень 2015 року та зняття безпідставно нарахованих зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 327346 грн. згідно повторно поданої 09.07.2015 декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року є дискреційними повноваженнями, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками (реєстраційний номер ), подану товариством з обмеженою відповідальністю «Апрілекс».

3. Визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року з додатками (реєстраційний номер ), подану 13.05.2015 товариством з обмеженою відповідальністю "Апрілекс" такою, що подана у день їх фактичного отримання державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - 13 травня 2015 року о 15:25:31.

4. Зобов'язати державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві привести у відповідність дані обліку в інтегрованій картці товариства з обмеженою відповідальністю «Апрілекс» та в інших системах Державної фіскальної служби, у зв'язку з визнанням поданою податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року (реєстраційний номер ) разом із додатками.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.