Справа № 807/2306/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7007/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року про закриття провадження у справі у справі № 807/2306/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської районної державної адміністрації, Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Худлівської сільської ради (далі Відповідач-1), Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області (далі Відповідач-2), Ужгородської районної державної адміністрації (далі Відповідач-3) про визнання протиправною діяльності щодо службового підроблення офіційного документу (складання Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №019957, внесення в нього завідомо неправдивих відомостей та видачі його ОСОБА_2), визнання протиправною бездіяльності щодо залишення без розгляду по суті звернень від 22.06.2016 року, 14.09.2016 року, 20.09.2016 року, неприйняття рішення про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та ненадання витребовуваних документів, зазначених у цих зверненнях, зобов'язання розглянути по суті звернення від 22.06.2016 року, 14.09.2016 року, 20.09.2016 року, прийняти рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) належної позивачеві земельної частки (паю) двома земельними ділянками з різним складом сільськогосподарських угідь в урочищах «Лази» - ріллю та «Горб» - пасовище, загальною площею 2,27 га в умовних кадастрових гектарах, та видати наступні документи: розпорядження про дозвіл на розробку проекту відводу земельних ділянок в урочищах «Лази» та «Горб», місце розташування земельних ділянок їх площі та межі погодити з позивачем, уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) в урочищах «Лази» та «Горб».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив Позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасувати та розглянути справу з ухваленням рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що предметом спору є питання щодо дій та бездіяльності субєктів публічно-правових відносин, а тому дану справу слід розглядати у порядку адміністративного судочинства. Крім того, зазначає про те, що суд безпідставно ухвалив рішення за його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, Позивача, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з позовної заяви вбачається спір про право власності (право користування) щодо земельної частки (паю) в урочищах «Лази» та «Горб».

При цьому, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на судову практику Верховного Суду України, відповідно до якої у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає право цивільне.

З такими висновками суду попередньої інстанції у справі, що розглядається, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду не погоджується.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Згідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до застосованих судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства (Постанова від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15).

Разом з тим, згідно матеріалів справи, що розглядається, Позивач не оспорює будь-яке рішення про надання у власність земельної ділянки, яке до того ж набуло статусу реалізованого.

Крім цього, зі справи не вбачається, що взагалі оспорюється чиєсь право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно положень ст.. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У справі відсутні будь-які документи, що підтверджують наявність у Позивача чи інших осіб зареєстрованого відповідно до чинного законодавства права власності чи користування земельними ділянками, на які претендує ОСОБА_1

Підставою для звернення до суду стала якраз неможливість реалізувати Позивачем наявне у нього право на отримання у власність земельних ділянок, наданих його матері в якості земельної частки (паю).

Згідно прохальної частини позовної заяви Позивач просив, крім іншого, визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо нерозгляду його неодноразових звернень про виділення земельної ділянки, а також зобовязати надати уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) в урочищах «Лази» та «Горб».

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, жодним чином не мотивував своє рішення щодо непідсудності цих вимог адміністративному суду.

Відповідно до пункту 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно ст.. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що при закритті провадження у справі, що розглядається суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про непідсудність справи судам адміністративної юрисдикції, ухвала від 30.05.2017 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Даючи оцінку доводам апелянта про порушення його права на участь у розгляді справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що, як вірно зазначив Закарпатський окружний адміністративний суд в ухвалі від 30.05.2016 року, клопотання Позивача про відкладення розгляду справи через хворобу дружини не було підтверджене відповідними доказами, а відтак підстави для задоволення такого клопотання у суду першої інстанції були відсутні.

Щодо вимоги апелянта розглянути справу по суті позовних вимог, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що серед вичерпного переліку повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, встановлених ст.199 КАС України, розгляд справи по суті позовних вимог не передбачено.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року про закриття провадження у справі у справі № 807/2306/16 скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст складено 28.07.2017