Справа № 814/779/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/779/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-196-17 від 08.02.2017р.

Позов обґрунтовувала тим, що вона, як пенсіонер за віком, на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», звільнена від сплати за себе єдиного внеску, а також не виявляла бажання добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а тому нарахування Головним управлінням ДФС у Миколаївській області їй до сплати єдиного внеску в сумі 13991 грн. є неправомірним.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від сплати єдиного внеску звільнені особи, яким пенсія призначена на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058, однак вказана норма не поширюється на осіб, яким пенсію призначено на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, з 01.05.2005р., при досягненні 55-річного віку, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням серії АЗ №078230 від 11.08.2005р.

В 2007 році, після смерті чоловіка, який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, позивач, як член сім'ї пенсіонера-військовослужбовця, скористалася правом на отримання 30% пенсії чоловіка.

З матеріалів справи, також, вбачається, що ОСОБА_1 до 24.05.2016р. мала статус фізичної особи-підприємця та була платником єдиного податку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копією Свідоцтва платника єдиного податку серії А №447225.

08.02.2017р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу №Ф-196-17 від 08.02.2017р. про сплату боргу (недоїмки) в сумі 13991 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вказаної вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, яка за віком є пенсіонером та отримує пенсію, звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.4 вищенаведеного Закону особи, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Водночас, згідно з положеннями пункту «а» статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлені види трудових пенсій, а саме: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Отже, з наведеного вбачається, що пенсія за віком та пенсія у разі втрати годувальника є різними видами трудових пенсій.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ДФС у Миколаївській області посилається на те, що позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв'язку з чим на ОСОБА_1 не поширюються вимоги ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від сплати єдиного внеску.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки останнім не надано суду жодного доказу отримання ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Як зазначалось вище, з наявного в матеріалах справи пенсійного посвідчення серії АЗ №078230 від 11.08.2005р. вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Жодного доказу щодо протилежного Головним управлінням ДФС у Миколаївській області, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.

А відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-196-17 від 08.02.2017р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.