Справа № 743/686/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/686/17 Головуючий у 1-й інстанції: Павленко О.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог просив: затримати громадянина Народної Республіки Бангладнш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, які потребує додаткового захисту в Україні.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.05.2017 співробітниками Управління по боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУНП у м. Києва був виявлений громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без документів, які підтверджують його особу та право проживання в Україні.

З метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий, про що був складений відповідний протокол про адміністративне затримання № 971 від 23.05.2017 за частиною другою ст. 263 КУпАП (а.с. 9-10).

Згідно даного протоколу, під час затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був присутній перекладач ОСОБА_6. З протоколу також встановлено, що про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто не повідомлений.

Крім того, 23.05.2017 відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол серії ПР МКМ № 075227 про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування іноземців в Україні, за яке передбачено відповідальність за частиною першою ст. 203 КУпАП (а.с. 12-13).

Постановою ПН МКМ № 075227 від 23.05.2017 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в сумі 510 грн (а.с. 14-15).

Того ж дня, Оболонським РВ ГУ УДМС України в місті Києві прийнято рішення №21 про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано останнього покинути територію України у термін до 28.05.2017 (а.с. 16-17).

У вказаному рішенні зазначено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в присутності перекладача ОСОБА_6, особисто отримав рішення від 23.05.2017 про його примусове повернення за межі України. При цьому в рішенні міститься застереження про те, що відповідач відмовився виконати рішення про примусове повернення з України.

Вважаючи порушенням прав з боку відповідача міграційна служба звернулась за захистом до суду з метою поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, які потребує додаткового захисту в Україні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при затриманні відповідача, службовими особами органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, допущені грубі порушення гарантованих Конституцією України та Європейською Конвенцією з прав людини прав відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3. Крім того, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, будучи затриманим та знаходячись в ПТПІ, 24.05.2017 звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (надалі - Закон № 3773-VI), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Статтею 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Стаття 4 Закону № 3773-VI передбачає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Згідно з частиною п'ятнадцятою вказаної статті передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Статтею 23 Закону № 3773-VI визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За правилами частини третьої статті 30 Закону № 3773-VI встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У відповідності до частини четвертої вказаної статті іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно з п.3 частини другої статті 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Як свідчать матеріали справи, з метою встановлення особи громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий, про що був складений відповідний протокол про адміністративне затримання № 971 від 23.05.2017 за частиною другою ст. 263 КУпАП (а.с. 9-10).

Згідно даного протоколу, під час затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був присутній перекладач ОСОБА_6. З протоколу також встановлено, що про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто не повідомлений.

Однак, з копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1, вбачається, що особа, яка залучена в якості перекладача при затриманні відповідача - ОСОБА_6, уродженець та громадянин Пакистану (а.с. 8).

Із загальнодоступних інформаційних джерел встановлено, що національною мовою Пакистану є мова урду, тоді як національна мова Народної Республіки Бангладеш - бенгальська (бенгалі).

Згідно пункту 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь - яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Статтею 29 Конституції України закріплено право на свободу та особисту недоторканність, згідно з яким ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз'яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Отже, відповідач з моменту затримання не був забезпечений перекладачем, а відтак, не володіючи українською мовою та, перебуваючи в умовах ізоляції, не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами та не міг отримати належне роз'яснення його прав, а також отримати правову допомогу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.05.2017 відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол серії ПР МКМ № 075227 про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування іноземців в Україні, за яке передбачено відповідальність за частиною першою ст. 203 КУпАП (а.с. 12-13).

Однак, у протоколі також відсутнє застереження про присутність перекладача при ознайомленні відповідача з протоколом та роз'ясненні йому прав.

Постановою ПН МКМ № 075227 від 23.05.2017 громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в сумі 510 грн.

Однак, у вказаній постанові також відсутні дані щодо присутності перекладача при ознайомленні відповідача з цією постановою.

Таким чином, вищевказані рішення були прийняті з порушенням права відповідача мати перекладача.

Частиною другою ст. 261 КУпАП передбачено обов'язок органу (посадових осіб), правомочних здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб, інформувати у порядку, встановленому КМУ, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Згідно положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу. Право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту», - на всі види правових послуг з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при затриманні відповідача, службовими особами органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, допущені грубі порушення гарантованих Конституцією України та Європейською Конвенцією з прав людини прав відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки затримання відповідача здійснене з порушенням процедури, передбаченої законодавством України, відтак відповідач не підлягає розміщенню в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи затриманим та знаходячись в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, 24.05.2017 звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Таким чином, на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» до завершення процедури прийняття рішення за його заявою.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.