Справа № 2-а-7015/11
Суддя: Григор'єв Б. П.
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Справа № 2-а-7015/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2011 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Григорєва Б.П.

при секретарі - Листопад І.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх військ України про визнання протиправним і скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними і скасувати рішення Комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій оформлене Протоколом №1 від 21 січня 2011 року в частині відмови у визнанні його- Черкашина О.Д. учасником бойових дій ;зобов'язати Головне управління внутрішніх військ МВС України вчинити дії щодо розгляду та задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він - ОСОБА_1, проходив військову службу на посаді курсанта 1 роти Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР.

В період проходження військової служби він, у складі 1 роти, в період з 04 червня 1989 року по 29 серпня 1989 року був направлений і перебував у спеціальному службовому відрядженні у республіках Закавказзя та ОСОБА_2, а саме: у місті Фергана (Узбекістан) та м.Гагри (Абхазія) для виконання завдань з охорони громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антигромадськими проявами в зоні етнічних конфліктів, що виникли у той період на території колишнього СРСР. Рішення про направлення його у складі військового підрозділу у зазначене спеціальне службове відрядження приймалось Урядом колишнього СРСР та здійснювалось на підставі розпорядження командувача внутрішніми військами МВС СРСР та на підставі наказів начальника Харківського вищого військового училища тилу МВС СРСР. Повернення з зазначеного спеціального службового відрядження відбулось на підставі наказу начальника училища від 29.08.1989р. №209 (по стройовій частині).

Викладені ним обставини підтверджуються Архівною довідкою від 08.11.2011 року №4/359.

Під час знаходження його в м. Фергана та м.Гагри, в Узбекістані та Абхазії тривав етнічний збройний конфлікт.

При цьому загальновідомим є факт про те, що в період, який передував відокремленню колишніх союзних республік Союзу РСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1994 роки в СРСР, зокрема в кавказьких республіках виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались збройними сутичками. Збройні сили СРСР та підрозділи Міністерства внутрішніх справ СРСР в даних регіонах виконували бойові завдання метою яких були захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. Саме у такому збройному конфлікті, який отримав назву грузино-абхазького, він і приймав участь. Загострення відносин між ОСОБА_3 і Абхазією почалося 18 березня 1989 року. Цього дня в селі Лихни відбувся 30 тисячні Збори абхазького народу, на яких була висунута пропозиція про вихід Абхазії з складу ОСОБА_3 і відновленні її в статусі союзної республіки. 15-16 липня 1989 року в Сухумі відбулися зіткнення між грузинами і абхазами. В ході заворушень, за наявними повідомленнями, загинуло 160 чоловік і близько 640 було поранено. Для припинення безладів були застосовані війська. Між ОСОБА_3 і Абхазією почалися військові дії, які переросли в справжню війну із застосуванням авіації, артилерії і інших видів зброї. Початок військової фази грузино-абхазького конфлікту поклало введення до Абхазії грузинських військ під приводом звільнення захопленого звіадістамі і віце-прем'єра ОСОБА_3 Кавсадзе, що утримувався на території Абхазії, охорони комунікацій, в т.ч. залізниці, і інших важливих об'єктів. Основна частина грузинських військ увійшла до Абхазії з півдня, на півночі (на кордоні РФ) був висаджений десант з моря. Цей крок викликав запеклий опір абхазів, а також інших етнічних общин Абхазії. Однак, на час існування Союзу РСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась, або засекречувалась. Однак загальновідомо, що екстремістські налаштовані угрупування організовували масові безладдя, провокували страйки, розпалювали національну ворожнечу. Ними здійснювались злочинні акції, мінувалися дороги і мости, проводились обстріли населених пунктів, захоплення заручників. Конфлікт супроводжувався численними людськими жертвами, підпалами автомобілів та будівель, нападами на працівників міліції, мародерством.

Саме в цей період він перебував у вказаному регіоні та виконував бойові завдання при надзвичайних обставинах.

В період його перебування у спеціальному службовому відрядженні він, особисто і у складі підрозділу, в умовах введеного урядом надзвичайного стану, виконував бойові завдання по охороні та обороні державних установ та населених пунктів від можливого захвату; з метою припинення збройних сутичок, ніс службу на обладнаних блокпостах, які розмежували конфліктуючі сторони в населених пунктах, що належали грузинам та абхазцям; перевіряв транспортні засоби з метою вилучення незаконної зброї та вибухових речовин; супроводжував і охороняв від збройних нападів біженців; приймав участь у військових операціях з приданою бронетехнікою по виявленню та знешкодженню незаконних військових формувань, місць зберігання вогнепальної та холодної зброї, перевірці будівель, приміщень та прилеглої до них території; неодноразово був задіяний до участі в спеціальних операціях по припиненню групових та масових заворушень. Службові завдання виконувались ним тільки у встановленій бойовій екіпіровці (бронежилет, сталевий шолом) зі штатною зброєю автоматом та ножем багнетом, а в деяких випадках ще й спеціальними засобами щитом та гумовим кийком.

Ці обставини вказують на те, що при виконанні зазначених військових обов'язків в зоні надзвичайного стану, позивач піддавав ризику своє життя і особисту безпеку.

За особисту участь в зазначених бойових діях він був нагороджений нагрудним знаком За відзнаку в службі. А тому на підставі п.2 ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, він має право на присвоєння статусу учасника бойових дій.

З метою реалізації своїх законних прав, він звернувся до Головного управління внутрішніх військ МВС України з клопотанням про присвоєння йому статусу учасника бойових дій та видачу відповідного посвідчення.

Рішенням комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (Протокол №1 від 21 січня 2011 року) йому було відмовлено у визначенні його учасником бойових дій. При цьому комісія посилається на те, що в переліку держав, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не міститься територія держави та період, які зазначені в наданих ним документах, а інших документів, які б підтверджували його участь в бойових діях не надано.

З зазначеним рішенням комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (Протокол №1 від 21 січня 2011 року) він не погоджується і вважає його протиправним, таким що порушує його законні права та інтереси, а тому змушений звернутися до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з?явився, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, оскільки вони є необгрунтованими і не підтверджені необхідними доказами та не відповідають дійсним обставинам справи. Просив відмовити в задоволенні позову

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів..

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та давши їм правову оцінку, приходить до наступного.

У відповідності до п.2 ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистувід 22 жовтня 1993 року №3551-XII встановлено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них (63-94-п) та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року №16 (далі по тексту Положення), Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій створюється в міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього СРСР в держави, де в цей період велись бойові дії.

В пункті 3 Положення зазначено, що Комісія зобов'язана: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін; видавати довідки за зразком згідно з додатком.

Судом встановлено, що згідно архівної довідки від 08 листопада 2010 року №4/359 підтверджується факт знаходження позивача у службових відрядженнях для виконання завдань з охорони громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антигромадськими проявами в зоні грузино-абхазького конфлікту.

Як зазначено у витязі з Протоколу № 1 засідання Комісії ГУВВ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій від 21.01.2011 року, головною підставою для відмови ОСОБА_1 у визначенні учасником бойових дій стала відсутність у переліку держав, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 території держави та період, які зазначені в наданих позивачем документах, а саме м.Фергана та м.Гагри Абхазької республіки.

Однак, зазначений Перелік не є вичерпним. В ньому також міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року. Водночас, в примітці № 6 до позиції інші країни після грудня 1979 рокувказано, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього СРСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Однак, на відміну від інших приміток №№1-5,7, до цього пункту, в яких безпосередньо зазначено, що вони поширюються на обмежене коло осіб, примітка № 6 до позиції інші країни після грудня 1979 рокулише зазначає про надання пільг саме військовим фахівцям, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього СРСР. При цьому, зазначена примітка № 6 ніяким чином не обмежує коло осіб на яких розповсюджується позиція інші країни після грудня 1979 року. Крім цього, як встановлено матеріалами справи позивач не перебував на службі у ЗС СРСР, а внутрішні війська МВС СРСР не входили до складу Збройних Сил.

Також, суд вважає, що, під визначенням інші країни після грудня 1979 року, яке міститься в Постанові Кабінету Міністрів України №63 від 8.02.94р., слід розуміти і колишній Союз РСР. Внаслідок проголошення України незалежною демократичною державою 24 серпня 1991 року, Україна стала незалежною державою по відношенню до будь-якої країни, в тому числі і по відношенню до колишнього СРСР. Таким чином, враховуючи, що визначення інші країни після грудня 1979 рокуміститься в Постанові Кабінету Міністрів України, яка прийнята у відповідності до законодавства незалежної держави Україна, то цей термін слід розуміти по відношенню саме до незалежної держави Україна, а не по відношенню до колишнього Союзу РСР. Тому Абзхазська та Узбецька республіки по відношенню до держави України безумовно є іншою країною.

Загальновідомі факти це факти, які відомі широкому колу осіб, у тому числі і суду.

Проте при розгляді документів ОСОБА_1 Комісією не взяті до уваги загальновідомі факти, що стосуються введення надзвичайного стану в зоні грузино-абхазького конфлікту, конфлікту між узбеками та турками-месхетинцями. Такі факти не потребують доказування тому, що об'єктивність їх існування очевидна, це в основному події, однією з яких і є грузино-абхазький збройний конфлікт.

Окрім того слід зазначити, що чинне законодавство України не містить визначення терміну бойові дії, а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії, як бойові. Однак, при цьому слід врахувати фактичні обставини, що вказують на ведення бойових дій, і які супроводжували моє перебування в зоні конфлікту та були пов'язані з застосуванням зброї з боку екстремістських угрупувань і людськими жертвами з боку мирного населення та працівників правоохоронних органів.

Відповідно до ст..18 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Учасникам бойових дій відповідно до ст..12 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистунадаються певні пільги, а відмова відповідача у визнанні позивача учасником бойових дій порушує його право на отримання соціальних пільг, гарантій, виплат.

Таким чином вимоги, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем обгрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і тому підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі п.2 ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистувід 22 жовтня 1993 року №3551-XII, Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, керуючись ст. 6, п.1 ч.2 ст.17, ч.2 ст.18, ч.2 ст.19, ст. ст.104, 105, 106, ч.1, п.1, 2 ч.2 ст.162 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій оформлене Протоколом №1 від 21 січня 2011 року в частині відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління внутрішніх військ МВС України вчинити дії щодо розгляду та задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя - ОСОБА_7