Справа № 808/520/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2017 рокусправа № 808/520/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю представника відповідача Нікогосян Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №808/520/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

12 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дій відповідача при наданні відповіді за №Л-9089-52/3/6-16 від 22.12.2016 у ненаданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новенської сільської ради Запорізької області.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новенської сільської ради Запорізької області, на думку позивача, є безпідставною. Позивач зазначає, що відповідачем по справі при наданні оскаржуваної відповіді не надано підтвердження того, що є невідповідність місця розташування земельної ділянки, стосовно якої позивачем подано клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, на думку позивача, об'єктивних підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, у відмові наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не було. Також позивач зазначає, що до спірних відносин не підлягає застосуванню приписи ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області при наданні відповіді за №Л-9089-52/3/6-16 від 22.12.2016 у ненаданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новенської сільської ради Запорізької області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новенської сільської ради Запорізької області, оскільки земельна ділянка, дозвіл на виготовлення проекту відведення якої позивач хотів отримати, є забудованою. Посилається на приписи ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та зазначає, що заборонена передача у власність чи в користування земельних ділянок для містобудівних потреб у разі відсутності затвердженого детального плану території. Вказує, що під час розгляду клопотання позивача, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області були взяті до уваги та застосовані роз'яснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.06.2015 №7/14-7100, відповідно до якого у зв'язку із завершенням терміну дії положень п. 6-1 розділу V Прикінцеві положення Закону з 01 січня 2015 норма ч. 3 ст. 24 щодо заборони передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності плану зонування або детального плану території діє у повному обсязі в її первинній редакції. Також, відповідач зазначає, що при численних зверненнях до ГУ Держгеокадастру із клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки позивач не вчинив дій щодо зімни виду земель сільськогосподарського призначення із несільськогосподарських угідь на сільськогосподарські угіддя, вказане, на думку відповідача свідчить, про бажання позивача отримати у власність землю саме для містобудівних потреб.

10 липня 2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи, в режимі відеоконференції із Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

У зв'язку з перебування судді-доповідача у відпустці з 10 липня 2017 року та з урахуванням необхідності розгляду клопотання в складі колегії суддів, дане клопотання можливо розглянути 20 липня 2017 року.

Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки позивачем в своєму клопотанні не наведено жодних причин, які роблять її особисту участь або участь її представника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції неможливою.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею два га, які розташовані на території Новенської сільської ради Мелітопольської району за межами населених пунктів. Разом із клопотанням позивачем надано схему розміщення земельної ділянки (викопіювання з кадастрової карти (плану), копію паспорту, копію ІПН, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Листом від 22.12.2016 №Л-9089-52/3/6-16 відповідач повідомив, що частиною третьою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що набула чинності з 01.01.2015, заборонена передача у власність чи в користування земельних ділянок для містобудівних потреб у разі відсутності затвердженого детального плану території. При цьому, термін "містобудівні потреби" в контексті зазначеної статті розглядається як цільове призначення земельної ділянки, що передбачає її забудову. Оскільки запитувана позивачем земельна ділянка є забудованою, але відомості про наявність затвердженого детального плану території у документах, доданих до клопотання, відсутні, Головне управління не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача.

Вважаючи протиправними дії відповідача при наданні відповіді на заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що підстави для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою визначені встановлені Законом, їх перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, серед визначених законом підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відсутня така підстава як забудова земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу не допускається.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року № 14, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Встановлені обставини справи, що Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області відмовило позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з огляду на те, що земельна ділянка є забудованою.

Суд апеляційної інстанції вважає дії відповідача з приводу відмови в погодженні проекту землеустрою протиправною з огляду на те, що абзацом першим частини 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню при його застосуванні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з приводу відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що законних підстав для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою немає з огляду на приписи ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка набрала чинності 01.01.2015 року, суд зазначає наступне.

Так, ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

З положення зазначеної статті вбачається, що визначальним для застосування Закону № 3038-VI та вирішення питання про наявність заборони на передачу земельних ділянок у власність є факт надання їх саме для містобудівних потреб.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, відноситься до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, позивач зверталась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а не для містобудівних потреб.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що приписи ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не стосуються спірних відносин.

Крім цього, законом не передбачена заборона надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або складання технічної документації із землеустрою з підстав відсутності на відповідній території плану зонування або детального плану території.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що роз'яснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.06.2015 №7/14-7100, також не можуть бути застосовані до спірних відносин, оскільки стосуються відносин з приводу надання у власність земельних ділянок юридичним та фізичним особам для містобудівних потреб, а не для ведення селянського господарства.

Стосовно доводів відповідача з приводу не здійснення позивачем зміни виду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що свідчить на користь наміру позивача використовувати ділянку для містобудівних потреб, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно приписів Закону України "Про особисте селянське господарство" земельні ділянки надані громадянам для ведення особистого селянського господарства можуть використовуватись не лише для вирощування на них сільськогосподарської продукції, а також можуть використовуватись ними для розміщення та вирощування сільськогосподарських та тварин і птиці, розміщення бджолосім'ї, багаторічних насаджень, надання послуг у сфері сільського зеленого туризму.

Чинним законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм визначених статтею 121 Земельного кодексу України за рахунок земель сільськогосподарського призначення до яких в тому числі відносяться і несільськогосподарські угіддя.

Отже, передбачений п. «б» ст. 22 Земельного кодексу України вид земель сільськогосподарського призначення - несільськогосподарські угіддя, є землями, які також використовуються під час ведення особистого селянського господарства, та можуть набуватись громадянами у власність чи користування для сільськогосподарських потреб.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач має намір використовувати земельну ділянку для містобудівних потре, з огляду на її вид в розрізі ст. 22 ЗУ України, не необґрунтованими, та такими що не створюють підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новенської сільської ради Запорізької області не ґрунтуються на законних вимогах та суперечать положенням чинного законодавства, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі дії слід визнати протиправними.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №808/520/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко