Справа № 815/6610/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6610/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Стас Л.В.,

Турецької І.О.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015р. по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Березівкаагрошляхбуд» до Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 9.10.2015р., -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015р. ТОВ «Березівкаагрошляхбуд» звернулося в суд із позовом до Березівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 9.10.2015р. за №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за результатами позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності ТОВ «Березівкаагрошляхбуд» в період, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, які відповідають ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують здійснення господарських операцій з ТОВ «СЕРТУС», ТОВ «ДИССАР», ТОВ «ЛЕТАВІЦА», ТОВ «МАРГАЛОК», і свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача. Підставою для оформлення податкових накладних був факт отримання товару, що підтверджується видатковими накладними, підписаними відповідальними представниками сторін. Однак, під час проведення перевірки працівниками ДПІ не враховані надані документи та не надана їм належна оцінка.

Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015р. - адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 9.10.2015р.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 9.10.2015р.

Стягнуто з Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Березівкаагрошляхбуд» () судовий збір у розмірі 35504,26 грн. (тридцять п'ять тисяч п'ятсот чотири гривні 26 коп.).

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування постанови, з прийняттям по справі нової постанови, з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством надані усі необхідні первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами постачальниками, а тому вони правомірно сформували витрати та податковий кредит по операціям з контрагентами постачальниками.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися судова колегія, оскільки при вирішенні спору суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не надав належну оцінку доказам, які підлягали дослідженню.

За правилами ст.159КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.198КАС України, постанову суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у позові, з наступних підстав.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами планової виїзної перевірки ТОВ "Березівкаагрошляхбуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.01.2012 р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2012р. по 31.12.2014р., працівниками ДПІ 29.09.2015р. складено акт за №447/22-00/03579041 у висновках якого вказано на порушення позивачем: - п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 1158285,0грн.; - п.44.1 п.44.2 ст.44, п. 139.1 ст.139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1139898грн., в т.ч. 2012р. - 756227грн., 2013р. - 6726грн., 2014р. - 376945грн.

На підставі виявлених порушень ДПІ 9.10.2015р. прийнято податкові повідомлення-рішення: за №, яким позивачу збільшено суму ГЗ з ПДВ у розмірі 657103,5грн., у тому числі за основним платежем 438069грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 219 034,5грн. (т.1, а.с.23); - за №, яким позивачу збільшено суму ГЗ з податку на прибуток у розмірі 1709847грн., у тому числі за основним платежем - 1139898грн. та штрафними санкціями - 569949грн. (т.1, а.с.22а).

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДПІ про те, що контрагенти постачальники: ТОВ «Диссар», ТОВ «Летавіца», ТОВ «Марголак», ТОВ «Сертус» не здійснювали вказані поставки товару, оскільки у вказаних контрагентів відсутні технічні можливості на проведення господарських операцій, реально підприємства перевірити неможливо, з тих підстав, що вони не знаходяться за юридичною адресою, крім того не було встановлено та не підтверджено самого факту поставки та передачі товару.

Перевіряючи правомірність дій ДПІ та наявність підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, апеляційний суд виходить з наступного.

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як визначено в ст.9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, вищенаведені норми діючого законодавства чітко визначають перелік документів, які повинні оформлятися при проведенні господарських операцій, вимоги до їх оформлення, а також що фіксують такі первинні бухгалтерські документи.

За правилам п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Також, п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, наведені приписи податкового законодавства визначають, що безумовною підставою для формування валових витрат та податкового кредиту є, наявність належно оформлених первинних документів, що підтверджують реальне здійснення господарських операцій та придбання цих товарів/послуг з метою подальшого використання у господарській діяльності. При цьому усі вказані первинні документи підтверджують реальність господарських операцій за умови встановлення самого факту здійснення самої господарської операції,

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів поставки: №197 від 1.10.2013р. (т.1 а.с.144-146), №123 від 1.06.2013р. (т.8 а.с.101-103), №205 від 1.12.2013р. (т.2 а.с.34-36), №155 від 1.07.2013р. (т.8 а.с.148-150), №173 від 2.09.2013р. (т.9 а.с.74-76), ТОВ «Диссар» узяло на себе зобов'язання виготовити та поставити позивачу товар, у кількості визначеній у видаткових накладних та інших супроводжувальних документів. На підтвердження отримання товару, позивачем було надано видаткові накладні (т.1 а.с.148-162, т.2 а.с.37-50, т.8 а.с.104-111, т.9 а.с.201-250, т.10 а.с.1-84), податкові накладні (т.1 а.с.с163-178, т.2 а.с.51-70, т.8 а.с.112-119, т.9 а.с.201-250), ТТН на поставку асфальту крупнозернистого та щебеню (т.1 а.с.188-216, т.2 а.с.71-91, т.8 а.с.120-132, 221-250, т.9 а.с.1-33), а також виписку по рахункам (т.8 а.с.92-100).

Під час перевірки обставин по справі, апеляційним судом було встановлено, що у своїх зауваженнях щодо реальності господарських операцій, ДПІ вказало, що відповідно до акту Приморської ДПІ м.Одеси від 2.04.2014р. за №1870/15…. підприємство ТОВ «Диссар» не можливо перевірити та провести зустрічну перевірку по взаємовідносинам з контрагентом за грудень 2013р., оскільки підприємство відсутнє за місцем знаходження, згідно системи «Реєстрація ПП» вказане підприємство має стан « 28» - триває процедура припинення. На думку ДПІ вказана процедура припинення пов'язання з бажанням уникнення штучної ліквідації, а тому виходячи з того, що наведені господарські операції не мають реального товарного характеру, не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності у грудні 2013р., позивач безпідставно штучно сформував валові витрати та податковий кредит з цим контрагентом.

Під час дослідження господарських відносин щодо вказаного контрагента, апеляційним судом неодноразово було запропоновано представнику позивача та підприємства надати докази на підтвердження реальності господарських операцій та документи, які б підтверджували і свідчили про реальність поставки товару та взагалі спроможність вказаного контрагента на виконання таких послуг.

Представником підприємства будь-яких документів, які б підтвердили реальність поставки товару надано не було.

Для повного та всебічного з'ясування усіх обставин по справі та перевірки реальності господарських операцій, за ініціативою апеляційного суду на адресу ТОВ «Диссар» були направлення повідомлення про прибуття до суду керівника підприємства у якості свідка та надання пояснень по спірним питанням щодо можливості здійснення господарської операції з позивачем, однак керівник підприємства, чи будь-яка особа, до суду неприбула. Проте, на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про те, що підприємство за адресою не знаходиться, кореспонденцію не отримує (т.11 а.с.151-153).

Справа неодноразово відкладалась з метою перевірки усіх обставин по справі, виклику контрагентів, однак ні представник позивача, ні вказаний контрагент до суду не прибули, висновки ДПІ не спростували.

Перевіряючи не тільки надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, а й реальність господарських операцій та можливість контрагента на виконання умов договору на поставку товару, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Диссар» не має технічних та фінансових можливостей на виконання умов договору та поставки асфальту та щебеню, за укладеними договорами.

Що стосується господарських відносин позивача з ТОВ «Летавіца», то під час перевірки та з'ясування усіх обставин, апеляційним судом було встановлено, що на підставі договору поставки №138 від 1.08.2012р. (т.7 а.с.4-5), ТОВ «Летавіца» узяло на себе обов'язок передати у власність позивачу товар, відповідно до виставленого рахунку на оплату. На підтвердження поставки товару, позивачем надано до перевірки видаткові накладні на поставку асфальту та щебеню (т.7 а.с.6-44), податкові накладні (т.7 а.с.43-83), ТТН (т.7 а.с.190-250, т8 а.с.1-90).

Вказуючи на не реальності господарської операції з вказаним контрагентом, ДПІ в акті перевірки та своїх поясненнях вказало, що відповідно до акту Подільського ДПІ ГУ Міндоходів в м.Києві від 21.08.2014р. за №457/26… підприємство ТОВ «Летавіца» за вказаним у відомостях місцем не знаходиться, його місце встановити неможливо. У підприємства відсутні будь-які умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить про те, що вказаний контрагент не мав можливості виконати послуги.

На думку ДПІ господарські операції з цим контрагентом не мають реального товарного характеру, не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності у серпень 2013р., а тому позивач безпідставно, штучно сформував валові витрати та податковий кредит з цим контрагентом.

З'ясовуючи усі обставини по справі, апеляційним судом запропоновано, як позивачу так і представнику постачальника надати до суду будь-які докази, які б спростували висновки ДПІ, та підтвердили реальність господарських операцій. Однак, ні позивачем, ні представником підприємства до суду не надано будь-яких документів, які б підтвердили факт поставки товару, обумовленого договором. Крім того, представник позивача взагалі на виклик до суду не з'являвся та усунувся від доведення факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Летавіца».

Для повного та всебічного з'ясування усіх обставин по справі та перевірки реальності господарських операцій, за ініціативою апеляційного суду на адресу ТОВ «Летавіца» були направлення повідомлення про прибуття до суду керівника підприємства у якості свідка та надання пояснень, доказів по спірним питання щодо можливості здійснення господарської операції з позивачем, однак жодний представник підприємства до суду не прибув, документи чи інші докази не надав, на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про те, що підприємство за адресою не знаходиться, кореспонденцію не отримує (т.11 а.с.175-176).

Перевіряючи не тільки надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, а й можливість реально здійснювати господарські операції та можливість контрагента на виконання умов договору на поставку товару, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у ТОВ «Летавица» відсутні будь-які умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить, що вказаний контрагент не мав можливості виконати послуги.

Що стосується господарських операцій з ТОВ «Марголак», то під час перевірки обставин по справі було встановлено, що між ТОВ «Марголак» та позивачем 2.07.2012р. укладено договір №112, за умовами якого товариство узяло на себе обов'язок поставити на адресу позивача товар, указаний в товарних накладних (т.5 а.с.175-177). Вартість поставки товару складає 2308562грн. На підтвердження поставки товару до матеріалів справи та перевірки надано: видаткові накладні (т.5 а.с.178-219), податкові накладні (т.5 а.с.220-250, т.6 а.с.1-11), ТТН (т.6 а.с.101-254).

У висновках акту перевірки та поясненнях в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ДПІ посилаючись на не реальності господарської операції з вказаним контрагентом, вказало, що відповідно до акту Ірпенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 20.06.2014р. за №114/22… підприємство ТОВ «Марголак» за юридичною адресою не знаходиться, його місце встановити неможливо. У підприємства відсутні будь-які умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить про те, що вказаний контрагент не мав можливості надати послуги. Крім того, ДПІ вказало, що у провадженні СУ ДПІ Шевченківського району м.Києва знаходяться матеріали кримінального провадження від 10.04.2014р. за фактом пособництва в ухиленні від сплати податків невстановленими особами, які використовують ТОВ «Марголак».

На думку ДПІ господарські операції з цим контрагентом не мають реального товарного характеру, не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності у липень 2012р., а тому позивач безпідставно, штучно сформував валові витрати та податковий кредит з цим контрагентом.

З'ясовуючи усі обставини по справі, апеляційним судом запропоновано представнику позивача та контрагента, надати до суду будь-які докази, які б спростували висновки ДПІ, та підтвердили реальність господарських операцій. Однак, ні представником позивача, ні представником постачальника до суду не надано будь-яких документів, які б підтвердили факт поставки товару, обумовленого договором. Крім того, представник позивача взагалі не з'являвся до суду на виклик та усунувся від доведення факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Марголак».

Для повного та всебічного з'ясування усіх обставин по справі та перевірки реальності господарських операцій, за ініціативою апеляційного суду на адресу ТОВ «Марголак» були направлення повідомлення про прибуття до суду керівника підприємства у якості свідка та надання пояснень та доказів, по спірним питання щодо можливості здійснення господарської операції з позивачем, однак жодний представник підприємства до суду не прибув, документи чи інші докази не надав, на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про те, що підприємство за адресою не знаходиться, кореспонденцію не отримує (т.11 а.с.169-171).

Перевіряючи не тільки надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, а й можливість реально здійснювати господарські операції та можливість контрагента на виконання умов договору на поставку товару, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у ТОВ «Марголак» відсутні будь-які умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить, що вказаний контрагент не мав можливості виконати послуги.

Що стосується господарських операцій з ТОВ «Сертус», то під час перевірки обставин по справі було встановлено, що між ТОВ «Сертус» та позивачем 1.11.2014р. укладено договір №83/11-2014, за умовами якого товариство узяло на себе обов'язок поставити на адресу позивача товар, указаний в рахунках-фактурі (т.2 а.с.189-191). Вартість поставки товару вказується у супроводжувальних документах. На підтвердження поставки товару до матеріалів справи та перевірки надано: видаткові накладні (т.2 а.с.192-250), податкові накладні (т.3 а.с.1-58), ТТН (т.4 а.с.132-234).

У висновках акту перевірки та поясненнях в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ДПІ посилаючись на не реальності господарської операції з вказаним контрагентом, вказало, що відповідно до інформації Шевченківської ДПІ ГУ Міндоходів у м.Києві від 22.01.2015р. за №39/22-08 у підприємства ТОВ «Сертус» відсутні договори, акти передачі товару, документи, що засвідчують транспортування товару. Крім того, на думку ДПІ, не встановлено самого факту передачі товару у листопаді 2014р. контрагентам покупцям. Отже, викладені обставини свідчать про те, що у ТОВ «Сертус» відсутній об'єкт оподаткування ПДВ, та взагалі відсутнє право на формування витрат по операціям з постачальниками.

З'ясовуючи усі обставини по справі, апеляційним судом запропоновано представнику позивача та постачальника надати до суду будь-які докази, які б спростували висновки ДПІ, та підтвердили реальність господарських операцій. Однак, представником позивача до суду не надано будь-яких документів, які б підтвердили факт поставки товару, обумовленого договором. Крім того, представник позивача взагалі не з'являвся до суду на виклик та усунувся від доведення факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Сертус».

Для повного та всебічного з'ясування усіх обставин по справі та перевірки реальності господарських операцій, за ініціативою апеляційного суду на адресу ТОВ «Сертус» були направлення повідомлення про прибуття до суду керівника підприємства у якості свідка та надання пояснень та доказів, по спірним питання щодо можливості здійснення господарської операції з позивачем, однак жодний представник підприємства до суду не прибув, документи чи інші докази не надав, на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення про те, що підприємство за адресою не знаходиться, кореспонденцію не отримує (т.11 а.с.159-161).

Перевіряючи не тільки надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, а й можливість реально здійснювати господарські операції та можливість контрагента на виконання умов договору на поставку товару, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у ТОВ «Сертус» відсутні будь-які умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить, що вказаний контрагент не мав можливості надати будь-які послуги.

Аналізуючи вищевикладені обставини та наявні в ній докази, апеляційний суд приходить до висновку, що укладені позивачем договори не мали на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача по контрагентам: ТОВ «Диссар», ТОВ «Летавіца», ТОВ «Сертус», ТОВ «Марголюк».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що дії платника податку - позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 №21-425во10, де вказано, що наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови не підтвердження та не встановлення судом факту здійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011, при розгляді справи по суті, судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в їх сукупності, слід зазначити, що Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат та податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом п.44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

За таких обставин, судова колегія вважає, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток, збільшення грошового зобов'язання з ПДВ, податковий орган виходив із встановлених обставин під час перевірки, та діяв межах своїх повноважень і у спосіб, визначений діючим законодавством.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належним чином не дав оцінку доказам, та дійшов помилкового висновку про доведеність реальності господарських операцій позивача із вказаними контрагентами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,202,207 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015р. - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Березівкаагрошляхбуд» до Березівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 9.10.2015р., - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька