Справа № 226/423/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/423/17
Провадження № 2-а/226/49/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.07.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Попенко І.І., Пікало К.І.,

представників відповідачів за довіреністю Самойленка А.В., Яресько К.В., Майстренко Н.В.,

представника третьої особи за довіреністю Юріної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого вказав, що він є пенсіонером, мешкав в м. Макіївці Донецької області. У зв'язку з відсутністю контролю над містом з боку влади України територіальний орган пенсійного фонду України за місцем його проживання припинив здійснювати свої повноваження. Після цього він перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, де отримував пенсію до вересня 2016 року включно. В жовтні 2016 року щомісячна пенсія не була зарахована йому з невідомих причин. На його письмове звернення від 15.02.2017 щодо з'ясування причини зупинення пенсійних виплат відповіді він не отримав, а на усне звернення йому було повідомлено, що виплати припинені за рішенням УПФУ в м. Димитрові. Вважає, що відповідачем порушені його конституційні права на соціальний захист, на отримання пенсії. Жодних підстав для припинення виплати пенсії, передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в його випадку немає. Ніяких вимог про надання документів, уточнення та необхідність з'ясування даних з боку відповідача на його адресу не надходило. Просить суд визнати протиправним та скасувати рішення управління ПФУ в м. Димитрові Донецької області про припинення виплати йому пенсії, зобов'язати управління ПФУ в Донецькій області поновити виплату пенсії з 01.10.2016.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні своїх вимог.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області Самойленко А.В. в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення із посиланням на письмові заперечення управління. Так, ОСОБА_5 дійсно перебуває на обліку в управлінні з 08.11.2016, 22.09.2016 він отримав в управлінні соціального захисту населення довідку про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, взятий на облік за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Протоколу № 27 від 28.12.2016, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Позивач звертався до управління з письмовим зверненням 21.02.2017, 22.02.2017 йому направлялася відповідь за адресою, вказаною в зверненні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На запитання суду пояснив, що ОСОБА_5 є пенсіонером МВС, пенсія сплачувалася йому раніше Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Наразі в період проведення АТО пенсіонери з непідконтрольної території, які були отримувачами пенсії саме у головному управлінні, можуть подати документи на відновлення (призначення) пенсії до будь-якого територіального управління, а територіальне управління вже надсилає пакет документів до головного, і головне управління вирішує питання по суті звернення особи. Тобто, в даному випадку управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові не приймає жодних рішень, а є лише територіальним органом, що передає отримані документи до органу пенсійного фонду вищої ланки.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області Яресько К.В. в судовому засіданні позов не визнала, посилалась на письмові заперечення, згідно з якими ОСОБА_5 був взятий на облік до Головного управління на підставі його заяви від 13.01.2015 як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території. З 14.06.2016 набула чинності Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджений Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Цим порядком визначено механізм здійснення контролю за проведенням виплати пенсій вказаним особам незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування, порядок передбачає проведення додаткової перевірки в разі наявності інформації про можливу зміну внутрішньо переміщеною особою фактичного місця проживання/перебування. Матеріали пенсійної справи позивача містять протокол засідання комісії з питань відмови в призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, де вказано, що ОСОБА_5 фактично не мешкає за адресою, зазначеною в його довідці. Відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до Закону № 1706. Таким чином, необхідними умовами для поновлення виплати пенсії позивачеві є перебування на території, підконтрольній Україні, і виконання ним вимог вказаного Закону. Також пояснила, що фактично пенсія виплачена ОСОБА_5 по жовтень 2016 року включно. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області Майстренко Н.В. в судовому засіданні також заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_5, мотивуючи це тим, що саме він порушив вимоги законодавства, не мешкаючи за вказаною в довідці адресою, в той час як дії управління узгоджуються із Законом. Вказує, що в зоні проведення АТО права особи можуть бути тимчасово звужені, що і відбулося з позивачем. Управління припинило йому виплату пенсії на підставі протоколу № 27 комісії управління соціального захисту населення, де вказано про відсутність його за адресою довідки. Пенсія виплачена ОСОБА_5 по 31.10.2016, оскільки пенсія сплачується на місяць уперед. Жодного рішення про припинення виплати пенсії управлінням не приймалось, є лише атестат про зняття з обліку. Наразі позивач знятий з обліку, з будь-якими заявами до управління він не звертався. Також вважає, що позивачем порушено вимоги ст. 99 КАС України і пропущений шестимісячний строк звернення до суду, а питання про поновлення такого строку ним не ставилося перед судом.

Представник третьої особи - управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Юріна Г.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 22.09.2016, внесений до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, але не отримує жодних соціальних виплат або допомоги. Підставою для ухвалення комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про відмову у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії у зв'язку із непроживанням за вказаною ним адресою у м. Мирнограді став акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 21.12.2016, складений спеціалістом управління відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365. На підставі цього акту комісією вирішено відмовити позивачеві у відновленні виплати пенсії, рішення затверджене протоколом № 27 від 28.12.2016.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 УМВС України в Донецькій області від 11.08.2005 є пенсіонером і отримує пенсію за вислугу років, вийшовши на пенсію старшим прапорщиком міліції (а.с. 9).

Відповідно до положень ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

За ст. 10 вказаного Закону, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 затверджене Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, п.п. 5 п. 4 якого визначено, що саме головні управління Пенсійного фонду України здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, органом, який вирішує питання щодо пенсійного забезпечення позивача, є Головне управління Пенсійного фонду України

Позивач був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Макіївки Донецької області, до м. Мирнограда Донецької області, вул. Сорокіна, буд. 4, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 22.09.2016 № НОМЕР_1 (а.с.9). До цього позивач мав аналогічну довідку № НОМЕР_2 від 13.01.2015 (а.с. 105).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована (а.с. 82).

Відповідно до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Макіївка Донецької області включене до цього Переліку.

13.01.2015 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про виплату пенсії за фактичним місцем проживання - м. Димитров, вул. Сорокіна, 4 (а.с. 103).

Відповідно до довідки про доходи пенсіонера ОСОБА_5 від 12.07.2017 № 132/03-02-02, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач отримував в управлінні пенсію за вислугу років з січня 2015 по жовтень 2016 включно (а.с. 106).

Згідно з атестатом про зняття з обліку № 2400, пенсія ОСОБА_5 виплачена по 31.10.2016, виплата пенсії припинена «до з'ясування» (а.с. 100). При цьому, в атестаті не зазначено, що саме має бути з'ясоване і на підставі чого, інших документів про припинення виплати пенсії позивачеві суду не надано, за поясненнями представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, таке рішення було прийняте наслідком отримання управлінням відомостей з управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо непроживання ОСОБА_5 за адресою тимчасового переміщення у місті Мирнограді.

Відсутність позивача за адресою: АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 21.12.2016 (а.с. 83-84).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 27 від 28.12.2016, про відмову ОСОБА_5 у призначенні соціальних виплат (а.с. 85-90).

В той самий час, позивачем вказано, що пенсія останній раз сплачена йому по вересень 2016 року включно. З матеріалів справи вбачається виплата ОСОБА_5 пенсії по 31.10.2016. За положеннями ст. 52 Закону України № 2262-ХІІ, виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Як виходить з аналізу строків останньої виплати пенсії ОСОБА_5 та дати складання атестату про зняття з обліку № 2400, виплата пенсії припинилася майже за два місяці до того, як відповідачем був отриманий протокол № 27 від 28.12.2016 щодо рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради про відмову у призначенні пенсії.

Отже, відомості документу, який ще не існував на момент припинення виплати пенсії позивачеві не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_5 пенсійного забезпечення.

Жодних інших причин припинення виплати пенсії позивачеві як в письмових запереченнях, так і в усних поясненнях в ході судового розгляду представниками відповідачів та третьої особи суду наведено не було.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Згідно зі ст. 1-1 Закону України № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058, як само будь-який інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, визначеними є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо ОСОБА_5 управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем відповідне рішення про припинення виплати пенсії позивачеві не приймалося, атестат про зняття пенсіонера з обліку не може бути сприйнятим судом як рішення, оскільки не містить жодного обґрунтування дій управління і лише фіксує факт припинення виплати пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706 (далі Закон № 1706).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення та взагалі без пояснення причин.

Позбавляючи позивача пенсії, відповідач жодним чином не обґрунтував свого рішення, посилання представників відповідачів в судовому засіданні на відсутність позивача за місцем тимчасового переміщення є неспроможними, оскільки на час припинення виплати пенсії жодних документів, які б вказували на доведення цього факту, у відповідачів в наявності не було. Суд зауважує, що навіть в разі підтвердження такого факту відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія за вислугу років є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення органом пенсійного фонду вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з листопада 2016 позивачеві не виплачується пенсія без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наявний у справі протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.12.2016 не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI і взагалі не був підставою для припинення виплати пенсії, оскільки не існував на момент такого припинення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Діючи поза законом, орган пенсійного фонду свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом часткового задоволення вимог позивача.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, оскільки призначення, нарахування і виплату пенсії позивачеві здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області внаслідок спеціального статусу позивача як працівника органів внутрішніх справ України, і саме головне управління припинило виплату пенсії, тому у задоволенні вимог до територіального органу пенсійного фонду належить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідачів, суд, дійшовши висновку про наявність порушеного права ОСОБА_5, з урахуванням положень статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і задовольнити поставлені в позовній заяві вимоги за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як органу, відповідального за призначення і виплату пенсії ОСОБА_5

Посилання представника відповідача на порушення ОСОБА_5 вимог ст. 99 КАС України щодо строку звернення до суду не відповідають дійсності, оскільки про порушення права ОСОБА_5 дізнався, не отримавши чергову пенсію в жовтні 2016 року, а до суду із позовом звернувся 22.03.2017, тобто у межах встановленого Законом шестимісячного строку.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в обсязі викладених в позовній заяві з встановленням дати припинення і необхідного поновлення виплати пенсії не з 01.10.2016, як це просив позивач, а з 01.11.2016, оскільки дослідженими у справі доказами підтверджена саме така дата припинення виплати пенсії позивачеві.

На підставі Конституції України, Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд

постано вив:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення про припинення виплати пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_5, з 01.11.2016.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, з 01.11.2016.

У задоволенні позовних вимог до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.С. Салькова