Справа № 816/1026/17
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/1026/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення оформленого листом від 16 травня 2017 року за №5801/6-17, про відмову у поновленні договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та Карлівською районною державною адміністрацією, яка знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,26 га кадастровий номер :00:003:0610,

- зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення строком на сім років площею 14,26 га кадастровий номер :00:003:0610.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що належним чином виконував умови договору під час його дії, а також виконує їх після закінчення дії договору, користується земельною ділянкою, до нього не зверталися із проханням повертати земельну ділянку після закінчення терміну дії договору. Крім того, вказував, що аналогічній відмові у поновленні договору оренди надавалася правова оцінка під час розгляду адміністративної справи №816/1397/16, разом з тим, відповідачем проігноровано рішення суду та повторно відмовлено позивачу з тих же підстав.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 11 квітня 2011 року між Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, як орендодавцем, та ОСОБА_3, як орендарем, укладено договір оренди землі, за змістом якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий №:00:003:0610, розташовану на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, площею 14,26 га ріллі, на п'ять років (а.с. 20-22).

Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Карлівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 травня 2011 року №00050 (а.с. 22).

За змістом пункту 8 згаданого договору після закінчення строку його дії орендар має переважне право поновлення договору на новий строк.

11 квітня 2016 року позивачем на імя в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області подано клопотання про поновлення зазначених вище договорів оренди землі, на яке листом від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення договорів оренди землі, оскільки земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передаються громадянам та юридичним особам у користування шляхом проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України (а.с. 45). Інших підстав для відмови у поновленні договорів оренди землі відповідач у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 не навів.

Не погодившись з такою відповіддю суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з позовом про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення та оформлення наказом, не повідомлення відповідача про результати вирішення його клопотання із посиланням на закон та можливість оскарження дій та бездіяльності відповідача стосовно клопотання позивача про поновлення договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, стосовно строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,26 га кадастровий №:00:003:0610 та договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, стосовно строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,81 га кадастровий №:00:003:0611;

- зобов'язання прийняти наказ про поновлення договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, щодо строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,26 га, на п'ять років кадастровий №:00:003:0610 та договору оренди від 11 квітня 2011 року, укладеного між позивачем та Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області, щодо строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в землях запасу державної власності на території Білухівської сільської ради, площею 14,81 га, на п'ять років кадастровий №:00:003:0611 та повідомити позивача про прийняті рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року по справі №816/1397/16 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16, щодо поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_3 про поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року з урахуванням висновків суду (а.с. 49-53).

Вищевказане рішення набрало законної сили 19 грудня 2016 року.

11 травня 2017 року позивач знову звернувся із клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га (а.с. 36).

До клопотання додано фотокопію договору оренди землі, витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, проект договору оренди та виконавчий лист (а.с. 14-19, 37-44).

Листом від 16 травня 2017 року за вих. №5801/6-17, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача, що клопотання стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га ріллі, кадастровий номер :00:003:0610, яка знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області терміном на 7 років з орендною платою у розмірі 8% з урахуванням індексації розглянуто, разом з тим, законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для громадян та юридичних осіб через проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення поданого договору оренди не вбачається, для отримання земельної ділянки в оренду рекомендовано звернутися у визначений законом спосіб (а.с. 46).

Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Питання передачі в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності урегульовано Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина перша та друга статті 93 Земельного кодексу України)

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно частини другої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Як слідує з договору оренди від 11 квітня 2011 року укладеного між Карлівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 його строк дії закінчується 20 травня 2016 року.

ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про поновлення договору оренди землі 11 квітня 2016 року, тобто за місяць до закінчення дії договору оренди.

Судом встановлено, що листом від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення договорів оренди землі, оскільки земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передаються громадянам та юридичним особам у користування шляхом проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року по справі №816/1397/16 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 04 липня 2016 року вих. №5064/6-16, щодо поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_3 про поновлення договорів оренди землі від 11 квітня 2011 року з урахуванням висновків суду.

16 травня 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області знову відмовилося поновляти договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 14,26 га ріллі, кадастровий номер :00:003:0610, яка знаходиться на території Білухівської сільської ради Карлівського району Полтавської області терміном на 7 років з орендною платою у розмірі 8% з урахуванням індексації розглянуто, з тих підстав, що законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для громадян та юридичних осіб через проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України.

Суд не може погодитися з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частиною першою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, в силу положень абзацу двадцять другого частини другої згаданої статті, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі поновлення договорів оренди землі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про неправомірність доводів відповідача щодо відсутності підстав для поновлення зазначеного вище договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, що обумовлені посиланням на положення статті 134 Земельного кодексу України, адже в силу приписів частини другої згаданої статті процедура земельних торгів не застосовується у разі поновлення договорів оренди землі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави припинення переважного права на укладення договору оренди землі закріплене у частині четвертій статті 33 Закону України "Про оренду землі", згідно якої, при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

З аналізу частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" вбачається, що умова за наявності якої договір вважається поновленим, щодо відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, є підставою припинення такого договору, лише в разі відсутності повідомлення орендаря про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (лист-клопотання).

При цьому, за наявності такого повідомлення, згідно частини п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Аналогічні правові висновки зазначені в постанові Вищого адміністративного суду України від 24 листові 2014 року по справі К800/23275/14.

Як встановлено судом, клопотання позивача про поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2016 року було розглянуто відповідачем, що свідчить про повідомлення орендарем ГУ Держгеокадастр у Полтавській області про намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк.

При цьому, суд вважає, що зазначені за результатом розгляду клопотання позивача підстави для відмови в поновленні договору оренди, не можуть розцінюватися, як заперечення орендодавця щодо поновлення договору оренди землі, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду, приписами частини другої статті 134 Земельного кодексу України процедура земельних торгів не застосовується у разі поновлення договорів оренди землі.

Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 16 травня 2017 року №5801/6-17 не містить посилань на інші підстави для відмови у поновленні договорів оренди землі, окрім тих, правова оцінка яким надана судом вище.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 16 травня 2017 року №5801/6-17, щодо поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та Карлівською районною державною адміністрацією, кадастровий номер :00:003:0610 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення строком на сім років площею 14,26 га кадастровий номер :00:003:0610, суд зазначає наступне.

В силу положень пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

А відповідно до пункту 3 частини другої статті 162 названого Кодексу, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідності їх відновлення.

Порушення права пов'язано з позбавленням особи можливості здійснювати (реалізувати) свої права повністю або частково, що є підставою для звернення такої особи за захистом своїх прав до суду із застосуванням відповідних способів захисту.

Зміст поняття "охоронюваний законом інтерес" розкрито у Рішенні Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року у справі №1-10/2004, відповідно до якого дане поняття потрібно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12 травня 2004 року, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З приводу посилань відповідача на те, що вчинення дій щодо поновлення договорів оренди землі є дискреційним повноваженням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, а тому суд не може втручатись у вільний розсуд (дискрецію) субєкта владних повноважень, суд звертає увагу на таке.

Дискреційними є повноваження державних органів обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку, дійсно, суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде легітимним (законним).

У спірних відносинах дискреційне повноваження відповідача полягає у наявності в останнього обовязку розглянути клопотання орендаря про поновлення договору оренди землі.

Так, відповідно до частини пятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У свою чергу, в силу положень частини девятої статті 33 Закону України "Про оренду землі", відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Наведене є підставою для висновку, що ефективним засобом захисту і відновлення порушених прав та інтересів позивача у спірних відносинах буде саме визнання протиправною відмови в поновленні договору оренди та зобов'язання відповідача поновити дію договору оренди.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на сім років площею 14,26 га кадастровий номер :00:003:0610.

Таким чином позов підлягає повному задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі від 16 травня 2017 року №5801/6-17, щодо поновлення договору оренди землі від 11 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та Карлівською районною державною адміністрацією, кадастровий номер :00:003:0610.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області поновити договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 11 квітня 2011 року строком на сім років, площею 14,26 га кадастровий номер :00:003:0610.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області судові витрати, понесені ОСОБА_3 у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 1280 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 27 липня 2017 року.

Суддя С.О. Удовіченко