Справа № 810/3382/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3382/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом Державної фіскальної служби України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист №810/407/16, виданий Київським окружним адміністративним судом 08.07.2016.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 22.07.2016 відкрито виконавче провадження № 51721978, відповідно до якої встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 29.07.2016.

04.10.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника Державної фіскальної служби України виконавчого збору в розмірі 2040,00 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.10.2016 №51721978 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №810/407/16 від 08.07.2016 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Вважаючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказував, що у строки, вказані у частині 2 статті 25 Закону № 606-ХІV, Державна фіскальна служба рішення суду у справі №810/407/16 не виконала, однак оскільки заходи примусового виконання рішення, у даному випадку, державним виконавцем були здійсненні після фактичного виконання боржником у виконавчому провадженні №51721978 постанови Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 у справі №810/407/16 та після повідомлення Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про фактичне виконання вказаного рішення суду листом від 16.08.2016 №14213/5/99-99-12-03-01-16, відповідно підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок та умови виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

При цьому в силу положень ст. 28 вказаного Закону, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, законодавством чинним на момент винесення оскаржуваних постанов чітко встановлено, що у разі невиконання боржником рішення у встановлений строк, з нього стягується виконавчий збір незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що фактично постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 у справі №810/407/16 боржником виконано 05.08.2016.

Враховуючи, що боржник зобов'язаний самостійно виконати рішення суду у семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження строк для добровільного виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 у справі №810/407/16 сплинув 29.07.2016.

Позивачем у визначений державним виконавцем для самостійного виконання рішення строк не було надано документального підтвердження виконання рішення. Як і не було у зазначений строк повідомлено державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють неможливість виконання судового рішення у визначений для добровільного виконання строк.

Враховуючи, що підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є факт ненадання ним документального підтвердження виконання рішення суду в строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, то відповідач правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 №3-217гс14 та від 06.07.2015 №6-785цс15, не можуть бути враховані під час вирішення даної справи, оскільки у зазначених судових рішеннях положення Закону України «Про виконавче провадження» були застосовані в редакції до внесення змін до Закону № 606-XIV Законом України від 12 лютого 2015 року №191-VIII. Останнім частину 1 статті 28 Закону № 606-XIV було доповнено абзацом другим, яким чітко визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За викладених обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про протиправність постанови від 04.10.2016 ВП № 51721978 про стягнення виконавчого збору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу», що був чинний на час звернення до суду із даним позовом, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Отже, відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби; структурні ж підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їх участі як відповідачів у таких справах.

Позов подано до неналежного відповідача Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи не вирішував питання заміни відповідача або залучення другого відповідача, а чинний процесуальний закон таких повноважень для апеляційних судів не передбачає, то зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, внаслідок чого рішення суду ухвалено не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, яке регулює спірні правовідносини.

Згідно з п. 3 ч. 1.ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи або, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог у справі за позовом Державної фіскальної служби України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 27.07.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.