Справа № 465/3119/17
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.07.2017 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1

при секретарі- Цунівській А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправними дій, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо невключення до середньомісячного заробітку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати під час обчислення розміру пенсії та зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати їй пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» починаючи з 03.08.2005 року з урахуванням інших видів виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати) в розмірі 89% середньомісячного заробітку державного службовця. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 03.08.2005 року управлінням Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова їй призначена пенсія відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». Проте, при призначенні та нарахуванні пенсії відповідачем не було враховано матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати. Однак, на своє звернення до Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова із заявою провести перерахунок пенсії з врахуванням вказаних сум, отримала відповідь про відмову, оскільки це не передбачено законодавством України. Вважає такі дії відповідача неправомірними, такими, що суперечать нормам діючого законодавства та просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримала повністю та просить такий задовольнити.

Представником відповідача на адресу суду були надіслані заперечення до позовної заяви, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, так як підстав для перерахунку пенсії позивачу немає, оскільки це не передбачено чинним законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 03.08.2005 року перебуває на обліку в Залізничному обєднаному Управлінні пенсійного фонду України м. Львова та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до довідки Національного банку України №236 від 02.03.2017 року позивачу в період з 01.08.2003 року по 31.07.2005 року були виплачені надбавки та премії, серед яких і матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, в тому числі індексація грошових коштів.

09.03.2017 р. позивач звернулася із заявою до відповідача про перерахунок призначеної їй пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням всіх складових заробітної плати, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, згідно довідки про заробітну плату №236 від 02.03.2017 року виданої Національним банком України.

Рішенням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова від 24.03.2017 року №29-р/8 позивачу було відмовлено в задоволенні її вимог щодо перерахування пенсії.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст.37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Відсотковий розмір заробітної плати державного службовця, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням стажу державної служби. При цьому застосуванню підлягає стаття 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС України від 08.07.2015 р. № 732/48/15-а.

У частині 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно із ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців - складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно ч. 6ст. 33 Закону України «Про державну службу», державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» передбачено виплату державним службовцям допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Наведені положення дають підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань, входять до системи оплати праці державного службовця, оскільки із них сплачено внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім цього, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України від 09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином доводи відповідача, про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань не включаються до складу заробітної плати державного службовця, не враховуються при обчисленні розміру його пенсії, є безпідставними.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078).

Таким чином, мова йде про грошові доходи населення, які згідно ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» включаються для обчислення пенсії.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постановах від 28.05.2013 року (№21-97а13), від 04.03.2014 року (№ 21-3а14), від 16.09.2014 року (№21-314а14), які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень і для всіх судів України.

Відтак, позовні вимоги позивача щодо включення при перерахунку пенсії виплат матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати є підставними та підлягають задоволенню.

Незважаючи на вказані норми закону, відповідачем при розрахунку пенсії позивачці не включено до складу заробітної плати суми виплат матеріальної допомоги на оздоровлення для вирішення соціально-побутових питань, грошової винагороди, а також індексації заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого пенсія позивачці нараховується та виплачується в меншому розмірі, ніж повинна бути.

В своїй постанові від 20 лютого 2012 року Верховний Суд України, усуваючи неоднакове застосування норм матеріального права, вважає неправильними висновки суду про те, що оскільки матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не включається до складу заробітної плати державного службовця, то вона не враховується при обчисленні розміру його пенсії.

Суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі матеріальні допомоги, індексація заробітної плати, інші виплати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13).

Частиною 1 статті 244-2 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов`язковими для всіх судів України.

Отже, вимоги позивачки про визнання протиправною відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди, індексації заробітної плати, і зобов'язання відповідача провести такий перерахунок та виплату пенсії є підставними.

Згідно пунктів 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Варто зазначити, що частиною другою статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача у здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити такий перерахунок є підставними.

Разом з тим, згідно ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивач просить суд зобов'язати відповідача повести перерахунок їй пенсії починаючи з 03.08.2005 р. Проте, із заявою до відповідача звернулася лише 09.03.2017 р., а позов до суду пред'явила 29.05.2017 р.

Відтак, враховуючи шестимісячний строк звернення до суду, позовну вимогу про перерахунок пенсії позивачу в період 03.08.2005 року по 28.11.2016 року слід залишити без розгляду.

Крім того, відповідно до ст.ст. 83, 84, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 43, 44, 45, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначення чи перерахунок пенсії проводиться виключно на підставі звернення (заяви) особи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі. Пенсія призначається чи перераховується з дня звернення, крім окремих випадків, передбачених згаданими Законами.

У відповідності до статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відтак, як вказано вище, позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 09.03.2017 р., а тому, проведення перерахунку пенсії позивача та її виплату слід здійснювати із 01.03.2017 року. Отже, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії за період із 29.11.2016 року по 28.02.2017 року включно.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні, підлягають частковому задоволенню, тобто позивачу слід провести перерахунок та виплачувати пенсію державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації доходу починаючи з часу її звернення до управління Пенсійного Фонду України, тобто з 01.03.2017 р.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено

Керуючись ст.ст. 6, 11-12, 60, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_2 до Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправними дій, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії задовольнити частково.

Визнати дії Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова щодо не включення до середньомісячного заробітку державного службовця ОСОБА_2 сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, сум індексації під час обчислення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» - протиправними.

Зобовязати Залізничне обєднане Управління пенсійного фонду України м. Львова провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_2 пенсію державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації доходу починаючи з 01.03.2017 р. згідно довідки Національного банку України №236 від 02.03.2017 року, в розмірі 89% середньомісячного заробітку державного службовця на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, із збереженням індексації пенсії з наростаючим підсумком за весь період з врахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги про зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця за період з 03.08.2005 року по 28.11.2016 року включно належить залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із Залізничного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_2 640 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя Марків Ю.С.