Справа № 826/12507/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про изнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000011/26-32-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі- ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000011/26-32-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним жодним чином не було порушено вимоги ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме не проводився продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі.

Враховуючи вказане, позивач вважає винесене службовими особами відповідача рішення про застосування щодо нього фінансових санкцій №000011/26-32-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016 року протиправним та просить його скасувати.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій №000011/26-32-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та як платник податків, зборів та обов'язкових платежів перебуває на податковому обліку в ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

20.04.2016 року працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведена фактична перевірка стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у павільйоні фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт №0523/26/15/14/НОМЕР_1 від 25.04.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення вимог ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, фізична особа - підприємець ОСОБА_2, здійснює продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі (торговельна площа менше 20 кв. м.).

На підставі акта перевірки №0523/26/15/14/НОМЕР_1 від 25.04.2016 року рішенням Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві №000011/26-52-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016 року до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія судді вертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19-1 Податкового кодексу України, однією із функцій органів доходів і зборів є здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Водночас, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР регламентований спеціальним Порядком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02 червня 2003 року

За таких умов, вищезазначені положення Податкового кодексу України слід розглядати у системному зв'язку з приписами інших законодавчих актів, які унормовують порядок здійснення податковими органами заходів щодо адміністрування порушень, виявлених у сфері законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У відповідності до ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Таким чином, право суб'єкта господарювання на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у конкретно визначеному місці торгівлі закон ставить у залежність від наявності у нього ліцензії, в якій має бути прямо зазначено адресу такого місця торгівлі.

Продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі - це факт здійснення реалізації алкогольних напоїв у місцях, на право торгівлі в яких у суб'єкта господарювання відсутня ліцензія, або якщо такі місця не внесені до наявних у підприємства ліцензій.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95 ВР порушення вимог статті 15-3 цього Закону, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 6 800 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 в павільйоні (нежитловому приміщенні) торговою площею 20 кв. м., орендованому позивачем на підставі договору оренди №14-06-2015/5 від 14.06.2015 року.

Згідно договору оренди №14-06-2015/5 від 14.06.2015 року в користуванні позивача знаходиться павільйон нежитлове приміщення торговою площею 20 метрів квадратних у кількості 1 (один) за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ліцензій серії НОМЕР_2 від 21.11.2015 року на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та серії 008202 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, місце здійснення діяльності позивача: АДРЕСА_1 (павільйон).

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про застосування фінансових санкцій до позивача прийнято за порушення вимог ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, фізична особа - підприємець ОСОБА_2, здійснює продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі (торговельна площа менше 20 кв. м.).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки позивач здійснює торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії в орендованому приміщенні із застосуванням РРО.

Вказана адреса зазначена в ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, договорі оренди, договорі щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Таким чином, за визначенням ст. 1 Закону № 481місцем торгівлі є павільйон, площею 20 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

З диспозиції ст. 15-3 Закону 481 вбачається, що відповідальність для суб'єкта господарювання наступає саме за продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Отже, зафіксоване податковим органом порушення, не підтверджено доказами про порушення позивачем вимог статті 15-3 цього Закону, в той час як позивач надав належні та допустимі докази на спростування доводів податкового органу про здійснення торгівельної діяльності у такому пункті продажу товарів, як павільйон, площею 20 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач 20.04.2016 року здійснював торгівлю за адресою місця торгівлі, яка зазначена у виданій відповідачем ліцензії серії НОМЕР_2 від 21.11.2015 року на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, то позивачем не було порушено приписи ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», як було зазначено в акті перевірки №0523/26/15/14/НОМЕР_1 від 25.04.2016 року що, відповідно, виключає можливість застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 9, ч. 2, ст. 17 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

В свою чергу позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій № 000011/26-52-40/НОМЕР_1 від 25.05.2016.

Підставами для скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 25 липня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.