Справа № 804/4869/16
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 р. Справа № 804/4869/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про скасування наказів та поновлення на роботі, -
01.08.2016 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточнень:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-о «Про звільнення ОСОБА_5В.»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 09.06.2016 року № 290-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-о»;
- поновити ОСОБА_5 на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області;
- зобовязати Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02.06.2016 року по час поновлення на службі.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що його було звільнено у звязку зі скороченням штатів, однак його посаду скорочено не було. Також позивача зазначає, що його було звільнено під час перебування на лікарняному.
В судовому засіданні було задоволено клопотання позивача про заміну назви відповідача - Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області на Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, у звязку із зміною назви.
Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити.
Представник відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1 та відповідача 2, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 проходив службу на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
10.02.2016 року позивача було ознайомлено з попередженням про наступне звільнення через скорочення штатів.
Наказом Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-о «Про звільнення ОСОБА_5В.» позивача було звільнено з податкової міліції ДФС через скорочення штатів за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114.
09.06.2016 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ № 290-о «Про оголошення наказу ДФС України від 02.06.2016 року № 2217-о».
29.06.2016 року представниками Головного управлінням ДФС у Дніпропетровській області було складено акт про відмову від отримання витягу з наказу про його звільнення.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Приписами статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Цією ж статтею визначено критерії, за якими працівникам надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 містяться роз'яснення, відповідно до яких при розгляді спорів, пов'язаних зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
Судом встановлено, що згідно штатного розпису Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на 2016 рік, чисельність працівників слідчого відділу фінансових розслідувань була зменшена з 12 посад до 10, однак посада начальника відділу у 2016 році скорочена не була.
Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що у Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відбулися зміни в організації виробництва і праці, відбулося скорочення чисельності або штату працівників.
За таких обставин суд вважає, що були відсутні підстави для звільнення позивача за скороченням штатів, оскільки його посада не була скорочена.
Також суд зазначає, що у період з 01.06.2016 року по 10.06.2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою про тим часу непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії № 185, форма якої затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України Про затвердження форми довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 23.03.2016 року № 201.
Відповідно до вимог частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 Кодексу законів про працю України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.
Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Положеннями частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно пункту 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що накази Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-0 «Про звільнення ОСОБА_5В.» та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 09.06.2016 року № 290-з «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-0» підлягають скасуванню, а ОСОБА_5 поновленню на службі із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про скасування наказів та поновлення на роботі задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2016 року № 2217-о "Про звільнення ОСОБА_5В.".
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 09.06.2016 року № 290-о "Про оголошення наказу ДФС України від 02.06.2016 року № 2217-о".
Поновити ОСОБА_5 на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області з 03.06.2016 року.
Зобовязати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.06.2016 року по день поновлення на посаді.
Відповідно до вимог частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області з 03.06.2016 року.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 30 червня 2017 року

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3