Справа № 816/536/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 р.Справа № 816/536/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма СІАТ-ЛТД" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі № 816/536/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма СІАТ-ЛТД"

до ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма СІАТ - ЛТД" (надалі за текстом - позивач, ТОВ "Фірма СІАТ-ЛТД") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області (надалі за текстом - відповідач, ОСОБА_3) про визнання незаконною та скасування постанови №16-03-207/257-184 від 29 березня 2017 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма СІАТ - ЛТД" до ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Фірма СІАТ-ЛТД" (ідентифікаційний код 21052254) 12.11.1993 зареєстроване як юридична особа /а.с. 9 10/.

У період з 09.03.2017 по 10.03.2017 головним державним інспектором Ляшенко Н.В. на підставі наказу ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області від 22 лютого 2017 року №28-П /а.с. 50 52/ та направлення на перевірку № 358 /а.с. 53/ проведено позапланову перевірку додержання ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки № 16-03-207/257 (надалі акт перевірки) /а.с.54-68/.

Актом перевірки зафіксовано, крім іншого, порушення ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" статті 83 Кодексу законів про працю України, у звязку з тим, що не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівника ОСОБА_4 У детальному описі виявлених порушень акту перевірки зазначено, що ОСОБА_4 працювала на підприємстві на посаді бухгалтера в період з 13.06.2016 (наказ про прийом № 52-К від 10.06.2016) по 03.01.2017 (наказ про звільнення № 07-К від 07.02.2017). Наказом № 119-К від 20.09.2016 ОСОБА_4 було надано один день відпочинку в рахунок щорічної відпустки - 21.09.2016. Відповідно до розрахунку компенсації за відпустку ОСОБА_4 проведено нарахування грошової компенсації при звільненні лише за 8 днів невикористаної неї щорічної відпустки. Нарахування та виплату грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки при звільненні ОСОБА_4 не проведено. Порушення на час проведення перевірки не усунуто /а.с. 65/.

29.03.2017 позивачем подано до ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області заперечення проти висновків, викладених в акті перевірки № 16-03-207/257, із додатками /а.с. 126 148/. У зазначених запереченнях позивачем відносно порушення статті 83 КЗпП України у звязку із не проведенням нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні ОСОБА_4 вказано, що при проведенні нарахувань Товариством було помилково застосовано невірні дані, що полягло у помилково визначену суму компенсації. Товариством негайно була усунена помилка, зроблений відповідний перерахунок та виплачено ОСОБА_4 компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 450,94 грн згідно платіжного доручення № 265 від 20.03.2017, шляхом перерахування на її особистий картковий рахунок.

29.03.2017 начальником ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області ОСОБА_5 за результатами розгляду акту перевірки від 10.03.2017 № 16-03-207/257 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 16-03-207/257-184, якою на підставі абзацу четвертого частини 2 статті 265 КЗпП України на ТОВ "Фірма СІАТ-ЛТД" накладено штраф у розмірі 32000 грн /а.с. 33/.

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області № 16-03-207/257-184 від 29 березня 2017 року про накладення штрафу на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, приписами статті 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб..

В силу положень підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, а відтак має повноваження здійснювати державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю.

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно із статтею 6 Закону №877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У період з 09.03.2017 по 10.03.2017 головним державним інспектором Ляшенко Н.В. на підставі наказу ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області від 22 лютого 2017 року №28-П /а.с. 50 52/ та направлення на перевірку № 358 /а.с. 53/ проведено позапланову перевірку додержання ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Підставою для позапланової перевірки ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" послугувало звернення громадянки ОСОБА_4 про порушення її прав /а.с. 45/. За результатами перевірки складено акт № 16-03-207/257, в якому зафіксовано, крім іншого, порушення ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" статті 83 Кодексу законів про працю України, у звязку з тим, що не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівника ОСОБА_4

Так, перевіркою встановлено та підтверджено в ході розгляду справи, що ОСОБА_4 прийнята на посаду бухгалтера ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" із випробувальним терміном з 13 червня 2016 року згідно із наказом від 10 червня 2016 року № 52-к /а.с. 86/ та звільнена згідно статті 40 п. 4 КЗпП з 03.01.2017 відповідно до наказу від 07 лютого 2017 року № 07-К /а.с. 89/.

Наказом від 07 лютого 2017 року № 07-К також зобовязано бухгалтерію провести остаточний розрахунок з ОСОБА_4 і виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за 8 календарних днів (за період з 13.07.2016 по день звільнення).

Розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснено головним бухгалтером ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" ОСОБА_6, виходячи із того, що ОСОБА_4 мала право на щорічну відпустку пропорційно відпрацьованому часу терміном 9 календарних днів і один день відпустки ОСОБА_4 використано, тому нарахування компенсації за невикористану відпустку здійснено за 8 календарних днів у сумі 915,65 грн /а.с. 93/.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ТОВ "ФІРМА СІАТ-ЛТД" № 119-К від 20.09.2016 ОСОБА_4 було надано один день відпочинку в рахунок тарифної відпустки - 21.09.2016 /а.с. 87/.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом КЗпП України) передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

За приписами частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 відпрацьовано 198 днів з 13.06.2016 по 03.01.2017, остання мала право на 13 днів щорічної відпустки, а з огляду на те, що 1 день відпустки нею використано на компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за 12 календарних днів.

Беручи до уваги те, що позивачем здійснено розрахунок та виплату компенсації щорічної відпустки ОСОБА_4 при звільненні за 8 календарних днів, а не за 12 календарних днів, відповідач правомірно прийшов в акті перевірки до висновку про порушення позивачем норм частини першої статті 83 КЗпП України.

Постановою від 29.03.2017 року № 16-03-207/257-184 на підставі абзацу четвертого частини 2 статті 265 КЗпП України на ТОВ "Фірма СІАТ-ЛТД" накладено штраф у розмірі 32000 грн /а.с. 33/.

Абзацом четвертим частини другої статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Враховуючи, що Законом України «Про оплату праці» та КЗпП України гарантовано працівникам оплату щорічних відпусток, а в разі невикористання днів щорічної відпустки-їх грошову компенсацію, то такі гарантії є мінімальними державними гарантіями.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

При цьому, колегія суддів зауважує, що факт невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні ОСОБА_4 позивачем ні під час перевірки, ні в ході судового розгляду справи не заперечувався та підтверджений долученими до матеріалів справи розрахунком доплати компенсації за невикористану відпустку /а.с. 93/ та документами щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 доплати компенсації в сумі 450,94 грн. /а.с. 98 99/, складеними після проведення перевірки ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області.

Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про те, що на час прийняття оскаржуваної постанови позивачем було виплачено гр. ОСОБА_4 недоплачену суму компенсації за невикористану відпустку, що свідчить про відсутність порушення позивачем на час прийняття оскаржуваної постанови ч. 1 ст. 83 КЗпП України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт часткової невиплати гр. ОСОБА_4 компенсації за невикористану відпустку на час проведення перевірки та складання акту перевірки мав місце, а приписами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 не передбачено звільнення від відповідальності у разі усунення виявлених порушень, а тому у відповідача ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області були наявні підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (надалі - Порядок), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема: акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Відповідно до наведених вимог Порядку постанова ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області № 16-03-207/257-184 від 29 березня 2017 року про накладення штрафу прийнята начальником ОСОБА_3 ОСОБА_5 на підставі акту перевірки від 10.03.2017 №16-03-207/257.

Враховуючи доведеність матеріалами справи факту порушення позивачем ч. 1 ст. 83 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова ОСОБА_3 Держпраці у Полтавській області № 16-03-207/257-184 від 29 березня 2017 року про накладення штрафу на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені законодавством.

Посилання позивача на те, що компенсація за невикористану щорічну відпустку не є мінімальною державною гарантією, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу положень частини статті 8 Закону України Про оплату праці держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій.

Доводи позивача про те, що компенсація за невикористану трудову відпустку не підпадає під визначення соціальної гарантії відповідно до положень Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, а тому позивача безпідставно притягнуто оскаржуваною постановою до відповідальності, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Закон України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 № 2017-ІІІ відповідно до преамбули визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Отже, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначені основні державні соціальні гарантії, в той же час Законом України «Про оплату праці» визначено зміст мінімальних державних гарантій в оплаті праці відповідальність за недотримання яких встановлена КЗпП.

Таким чином, застосуванню до вказаних правовідносин підлягають норми Закону України «Про оплату праці» та КЗпП.

Посилання позивача на те, що пунктом 5.10.1. акту перевірки підтверджено, що позивачем виконуються вимоги трудового законодавства щодо виплати всіх належних нарахувань звільненим працівникам, тобто актом перевірки не встановлено порушень позивачем мінімальних державних гарантій, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки порушення позивачем мінімальних державних гарантій у звязку із невиплатою грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівника наведено в резолютивний частині акту перевірки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма СІАТ-ЛТД" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі № 816/536/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст ухвали виготовлений 28.07.2017 р.