Справа № 812/1635/16
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року справа №812/1635/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна A.A., Гаврищук Т.Г., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року в справі № 812/1635/16 за позовом Приватного підприємця ОСОБА_4 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про скасування рішення про накладення фінансових санкцій № 000094/12-6-12/НОМЕР_1 від 16.06.2016,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати рішення Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області № 000094/12-6-12/НОМЕР_1 від 16 червня 2016 року про накладення фінансових санкцій у розмірі 6800,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Станично-Луганською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області було порушено норми Податкового кодексу України щодо проведення фактичної перевірки субєкта господарювання. Також апелянт наголошує, що рішення про застосування фінансових санкцій не може виноситися на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. Крім цього, ОСОБА_4 звертає увагу суду, що відповідач взагалі не уповноважений приймати таке рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 (далі позивач), зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: 92800, Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Привокзальна, буд. 5, перебуває на обліку Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі відповідач, Станично-Луганська ОДПІ, податковий орган) як платник податку.

12 березня 2016 року співробітниками Біловодського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Луганській області був складений протокол огляду місця події, в якому зазначено, що під час огляду в кімнаті прийому громадян, де знаходився стіл і три стільця, на поверхні столу знаходилась пляшка 2,5 літри з етикеткою пиво «Світле пастеризоване «Жигулівське» запорізького розливу… пляшка з рідиною темного кольору запечатана… також на столі знаходилась запечатана коробка цигарок «Воnd», у пачці 20-ть цигарок з фільтром.

Зазначене пиво та цигарки були придбані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у кафе-барі «Городок», в якому здійснює господарську діяльність позивач.

Відповідно до наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_5 пиво та цигарки були придбані на спільні кошти його та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у дівчини-бармена з волоссям білого кольору ОСОБА_7, яка неодноразово продавала йому алкогольні напої та цигарки. Письмові пояснення ОСОБА_6 містять аналогічні відомості.

18 березня 2016 року з приводу зазначеного факту продажу алкогольних та тютюнових виробів пояснення співробітникам поліції надала ОСОБА_7. Відповідно до цих пояснень вона на той момент близько року працювала неофіційно у кафе-барі «Городок», розташованому в смт. Біловодськ по вулиці Леніна. Мала ключі від бару та доступ до каси, здійснювала продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, 12.03.2016 була на зміні. Згідно з поясненнями ОСОБА_7 документ, що посвідчує вік, витребує тільки в покупців, яких не знає.

На підставі викладених обставин 18.03.2016 співробітниками Біловодського ВП Головного управління Національної поліції в Луганській області складений протокол серії ЛГ № 008637 про адміністративне правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протокол містить підпис ОСОБА_7 та відмітку, що із протоколом вона згодна.

Зазначений протокол не містить інформації про пояснення порушника та вилучення речових доказів, зокрема пива та цигарок.

В порядку визначеному статтями 287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративний матеріал за даним фактом було направлено на розгляд адміністративної комісії.

На підставі зазначених матеріалів 05.05.2016 адміністративна комісія при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради прийняла рішення про призначення ОСОБА_7 адміністративного покарання у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за правопорушення, передбачене частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У протоколі засідання адміністративної комісії зазначені пояснення ОСОБА_7 наступного змісту: «...ОСОБА_5 попрохав продати йому пиво та сигарети і вона не спитавши паспорта продала йому вказаний товар. Свою вину визнає повністю і в подальшому зобовязується діяти відповідно до закону».

16 червня 2016 року Станично-Луганською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області винесено рішення № 000094/12-16-12/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_4 у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн за здійснення продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

В порядку адміністративного оскарження цього рішення позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області зі скаргою від 23.06.2016, яку рішенням від 01.09.2016 № ФОП-139/12-32-10-01-04 було залишено без задоволення.

Після цього ФОП ОСОБА_4 звернулась зі скаргою на рішення від 16.06.2016 до Державної фіскальної служби України, яку також було залишено без задоволення рішенням від 14.11.2016 № 12022/Г/99-99-11-03-01-25.

Вважаючи, що перелічені рішення прийняті податковими органами всупереч вимог та приписів чинного законодавства ОСОБА_4 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Основні засади державної політики щодо регулювання оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі Закон № 481/95-ВР).

За приписами частини дванадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

При цьому, в силу положень статті 1 цього Закону, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» внесено зміни до преамбули та ст. 1 Закону № 481/95-ВР щодо приналежності пива до алкогольних напоїв. Ці зміни набули чинності з 01.07.2015.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР забороняється продаж пива особам, які не досягли 18 років.

Частиною четвертою статті 15-3 Закону № 481/95-ВР передбачено, що продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів, зобовязаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Порядок № 790). Відповідно до цього порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, у тому числі, можуть бути матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання субєктом підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. При цьому Порядок № 790 не містить визначення терміну «матеріали правоохоронних органів».

Системний аналіз пункту 5 Порядку № 790 свідчить, що повинна бути інформація про статус та дії субєкта господарювання щодо недотримання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Матеріали перевірки свідчать, що на адресу Станично-Луганської ОДПІ від правоохоронних органів надійшли копії рапорту, пояснення продавця та покупця, протокол огляду місця події, ксерокопії паспортів неповнолітніх покупців, висновки, протокол про адміністративне правопорушення, рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семікозівської міської ради.

Згідно з інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будівля кафе-бара «Городок» за адресою: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Леніна, буд. 163-А належить чоловіку позивача ОСОБА_8, та на підставі договору оренди від 20.01.2016 № 7 перебуває в користуванні ОСОБА_4.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неналежної підстави прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, які вмотивовані відсутністю у відповідача на момент прийняття оскаржуваного рішення матеріалів правоохоронних органів, спростовуються матеріалами справи.

За приписами пункту 2 Порядку № 790 та абзацу 9 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до субєктів господарювання за порушення вимог статті 15-3 цього Закону застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 481/95-ВР визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

За таких обставин, колегія суддів спростовує посилання апелянта, що рішення про застосування штрафних санкцій має право виносили лише керівник або заступник керівника органу, який видав ФОП ОСОБА_4 відповідну ліцензію. Окрім цього, відсутність належним чином оформленого трудового договору між позивачем та барменом не звільняє субєкта господарювання від відповідальності за продаж пива особам, які не досягли 18 років, за місцем здійснення ним господарської діяльності.

Також суд апеляційної інстанції на підставі викладеного не приймає доводи позивача, що оскаржуване рішення могло бути винесено лише на підставі фактичної перевірки, яка не проводилась. У спірних правовідносинах обовязковість проведення фактичної перевірки податковим органом не вимагається.

Приписи статті 17 Закону № 481/95-ВР не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності ПК України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні ПК України.

У свою чергу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобовязань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобовязує контролюючий орган визначити суму грошових зобовязань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Таким чином, обовязком контролюючих органів у розумінні ПК України є визначення суми грошових зобовязань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Отже у спірних правовідносинах положення ст. 17 Закону № 481/95-ВР застосовуються в частині, що не суперечить нормам ПК України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами ПК України.

При цьому окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не є безумовною підставою для скасування рішення, оскільки суд повинен зясувати всі обставини які мають значення для оцінки правомірності рішення Станично-Луганської ОДПІ. Факт отримання податкового рішення від 16.06.2016 позивачем не заперечується.

Згідно з пунктом 14.1.7 статті 14 ПК України оскарження платником податку податкового повідомлення-рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу здійснюється в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

З приводу зауважень ФОП ОСОБА_4 про скасування в судовому порядку постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради від 05.05.2016, якою на ОСОБА_7 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за приписами частини другої статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова в справі № 408/3684/16-а від 30.06.2016 набрала законної сили 02.08.2016. Тобто, на момент прийняття податковим органом рішення від 16.06.2016 зазначена постанова не існувала та не могла бути врахована при його прийнятті. Натомість була чинною постанова адміністративної комісії від 05.05.2016.

Постанова від 30.06.2016 не містить обставин за якими можливо ідентифікувати спірні обставини, оскільки описова частина містить посилання лише на зміст позову та рішення Біловодської селищної ради від 05.05.2016.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відсутні докази проведення під час розгляду справи № 408/3684/16-а аналізу факту продажу ОСОБА_7 пива та тютюнових виробів неповнолітній особі.

Будь-які докази оскарження ОСОБА_7, ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 дій співробітників поліції під час отримання пояснень, повязаних з продажем вказаних товарів, у матеріалах адміністративної справи також відсутні.

Таким чином, доводи апелянта з цього приводу не підлягають задоволенню.

Правова конструкція статей 15-3 та 17 Закону № 481/95-ВР і положень Порядку № 790 передбачає застосування фінансових санкцій за продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти річного віку, саме суб'єктом підприємницької діяльності, незалежно від відповідальності безпосереднього продавця.

На підтвердження цієї правової позиції свідчить наявність окремої відповідальності за приписами статті 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Порядок притягнення до такої відповідальності розглядається за іншими правилами з урахуванням відмінностей за видом відповідальності та субєктним складом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт продажу ОСОБА_7 пива та тютюнових виробів неповнолітній особі, факт наявності трудових відносин, хоча й оформлених із порушенням чинного законодавства, між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_4, факт прийняття Станично-Луганською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області рішення про накладення фінансових санкцій на підставі матеріалів правоохоронних органів у межах наданих чинним законодавством повноважень із дотриманням відповідного порядку, суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року в справі № 812/1635/16 за позовом Приватного підприємця ОСОБА_4 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про скасування рішення про накладення фінансових санкцій № 000094/12-6-12/НОМЕР_1 від 16.06.2016 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року в справі № 812/1635/16 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 26 липня 2017 року. Повний текст ухвали складений 27 липня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після виготовлення повного тексту.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_9

ОСОБА_10