Справа № 591/786/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/786/17
Провадження № 2-а/591/267/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми спр аву за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні допомоги одинокій матері,-

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання відмови протиправною, та свої вимоги мотивує наступним. Позивач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У свідоцтві про народження дитини батьком вказано ОСОБА_4. Дитина постійно проживає разом з матір'ю. Позивач зазначає, що батько участі у вихованні та забезпеченні дитини не приймає, проживає в м. Львів та за кордоном, в м. Суми не приїздить, життя дитини не цікавиться. У вересні 2016 року позивач звернулася до Служби у справах дітей Сумської міської ради з приводу того, що батько її сина не приймає участі у його утриманні та вихованні. Як наслідок, службою було проведено бесіду з ОСОБА_5 в телефонному режимі та направлено останньому рекомендованого листа щодо необхідності взяти участь у вихованні сина. У жовті 2016 року позивач звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради з питанням призначення та нарахування їй соціальної допомоги на сина, як одинокій матері. Листом від 10.11.2016 року № Т-835/1202-38 позивачу було відмовлено у призначенні соціальної допомоги на тій підставі, що у свідоцтві про народження дитини є запис про батька, дитина має обох батьків і у свідоцтві про народження запис про батька проведено не за вказівкою матері, а по факту встановлення батьківства. Вказану відмову позивач вважає необґрунтованою, незаконною та такою, що порушує її права. Вважає, що при визначенні поняття одинокої матері для призначення соціальної допомоги, необхідно керуватися роз'ясненнями, які надані у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», де зазначено що одинока мати - це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис зроблено за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Посилаючись на те, що вона утримує дитину сама, батько участі в утриманні не приймає, позивач вважає, що вона має право на призначення соціальної допомоги як одинока мати і що вона надала повний пакет необхідних документів, що підтверджує виховання дитини нею одною. В зв'язку з цим позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови від 10.11.2016 року у призначенні допомоги одинокій матері.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив суду, що батько дитини дійсно не приймає участі в її утриманні, позивач дитину виховує та утримує одноособово. Вказує, що приймаючи рішення, суд повинен врахувати положення викладені в Постанові Верховного Суду України від 06.11. 1992 року, оскільки воно дає більш широке тлумачення поняттю одинокої матері, та повинно застосовуватись при призначенні соціальної допомоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність та надала письмові заперечення проти позову (а.с.22).

В запереченнях зазначила, що ОСОБА_2 до 08 лютого 2011 року перебувала у Департаменті на обліку, як отримувач допомоги у зв'язку з вагітністю і пологами, допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. При вивченні документів, які знаходяться в архівній справі позивачки, департаментом було з'ясовано, що у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, запис про батька дитини було зроблено на підставі ст. 126 Сімейного Кодексу України, тобто на підставі спільних заяв батька та матері дитини. Дані обставини було підтверджені довідкою ВРАЦС СМУЮ від 04 березня 2008 року № 41-02-60, яка міститься в матеріалах особової справи ОСОБА_2 Представник відповідача вказує, що умови надання і виплати державної грошової допомоги сім'ям з дітьми закріплено Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми з дітьми» та Порядком призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року. Зокрема, ст. 18-1 вказаного Закону та п. 33 Порядку чітко визначено така умова, як відсутній запис про батька або запис про батька проведено у встановленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_1 виданого повторно Ковпаківським ВДРАЦС Сумського міського управління юстиції 11 грудня 2015 року, батьками дитини вказані: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Сторона позивача не оспорює та визнає ту обставину, що відомості про батька у свідоцтві про народження зроблено на підставі ст. 126 СК України, тобто за спільною заявою батька і матері дитини.

З наданої копії довідки з місця проживання встановлено, що позивач зареєстрована і проживає разом зі своїм сином - ОСОБА_3 (а.с.11).

З довідки КУ НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа ступеня № 41 «Райдуга» вбачається, що ОСОБА_3 є учнем 2-Б класу. Батько не приймає участі у вихованні, не спілкується з вчителями, вихователями, не підтримує зв'язок з навчально-виховним комплексом (а.с.12).

З пояснень свідка ОСОБА_6 (рідної сестри позивача) встановлено, що ОСОБА_5, чоловік сестри, поїхав на заробітки і вже довгий час не з'являється. Свідок пояснила, що ОСОБА_5 та її сестра проживали разом, шлюб не реєстрували, ОСОБА_3 їх спільна дитина. Перші чотири роки батько приймав участь у вихованні та утриманні сина, а потім перестав. Останній раз свідок його бачила приблизно років три тому. Чи зверталась сестра з позовом про стягнення аліментів з батька дитини, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є однокласником позивача та другом сім'ї, знає позивачку давно. Останні три-чотири роки вони часто спілкуються ОСОБА_2, свідок зі слів позивачки знає, що батько ОСОБА_8 не приймає участі у його вихованні та утриманні. Самого ОСОБА_5 свідок не бачив роки два точно. Зі слів позивачки свідку відомо, що ОСОБА_5 поїхав до Польщі чи до Львова, і що він не допомагає дитині матеріально. Чи зверталась позивач з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_5, свідку не відомо.

Судом встановлено, що позивач зверталась до Служби у справах дітей Сумської міської ради із заявою, що ОСОБА_5 не виконує свої батьківські обов'язки щодо сина, на що позивачці була надана відповідь, що представник Служби провів телефонну бесіду з ОСОБА_5, а також направив останньому лист з роз'ясненнями щодо наслідків невиконання ним своїх батьківських обов'язків (а.с.13-15).

На звернення позивачки з питання призначення їй допомоги одинокій матері, Департаментом соціального захисту населення їй було надано письмову відповідь від 10.11.2016 року, що позивач не відноситься до жодної з категорій, зазначених у ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми з дітьми», а тому права на призначення допомоги на дітей одиноким матерям не має. Крім того, у відповіді звернуто увагу позивачки на те, що у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини записаний ОСОБА_5, відповідно до ст. 126 СК України,тобто вбачається, що запис про батька проведено не за вказівкою матері, а по факту встановлення батьківства (а.с.16).

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Згідно ст. 18-2 цього Закону, допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ), або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Суд вважає, що оскільки у своїй позовній заяві позивач чітко визначила, що набуття статусу одинокої матері їй необхідно для призначення і отримання державної соціальної допомоги одинокій матері, оскільки їй важко утримувати дитину без участі батька дитини, то до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», оскільки зазначений Закон встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги.

При цьому посилання представника позивача на роз'яснення, які надані у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо визначення поняття «одинока мати» - є помилковим, оскільки дане визначення терміна «одинока мати» застосовується тільки для надання пільг і гарантій, встановлених трудовим законодавством щодо відпусток.

Так, зокрема, Закон «Про відпустки» не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, котра виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Водночас, системний аналіз норм ст.ст 18-1, 18-2 Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» дає підстави вважати, що вказані норми даного Закону не допускають розширеного тлумачення, а містять конкретну вказівку, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері, якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини, і що така допомога призначається лише за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Однак, як встановлено судом і не заперечується стороною позивача, запис про батька дитини позивача було зроблено не на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, а на підставі ст. 126 Сімейного Кодексу України, тобто за заявою жінки та чоловіка, що не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради були відсутні правові підстави для призначення позивачці допомоги одинокій матері, тому дії відповідача щодо відмови позивачці у призначенні допомоги одинокій матері є правомірними, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зауважує, що Закон «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Виходячи з обставин даної справи, враховуючи наявність конкретної особи, яка є батьком дитини, у випадку не виконання ним добровільно обов'язку по утриманню дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до вказаної особи про стягнення аліментів. У випадку ухилення батька від виплати аліментів, позивач має право звернутися до департаменту соціального захисту з заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Тобто, законодавством визначено ряд інших шляхів захисту інтересів дітей у випадку, якщо батько дитини відомий, але ухиляється від обов'язку утримувати дитину, і позивач має можливість захистити свої права в інший спосіб.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 69, 71, 76, 86, 99, 102, 158-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні допомоги одинокій матері - відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського адміністративного апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду у повному обсязі складена в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова