Справа № 814/2543/16
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2543/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Джабурія О.В.

суддів Вербицької Н.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 14.11.2016 року № 312 о/с, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 14.11.16 №312 о/с про його звільнення з поліції, поновлення на посаді оперуповноваженого Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ГУНП в Миколаївській області не проводиться жодна реорганізація або скорочення штатів. В штаті ГУНП є багато вакансій, але під час вирішення питання про його звільнення, йому не було запропоновано жодну з них. На думку позивача, це суперечить вимогам ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», ст.49-2 КЗпПУ.

Відповідач позов не визнав, в судове засідання не зявився, надав заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №312 о/с від 14.11.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.11.2016 року по 20.01.2017 року у сумі 5445,47 гривень (п'ять тисяч чотириста сорок п'ять грн. сорок сім коп.), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 4299,52 гривень (чотири тисячі двісті дев'яносто дев'ять грн. п'ятдесят дві коп.).

На вказану постанову ГУНП подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Згідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 07.11.15 ОСОБА_2 призначено на посаду оперуповаженого Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

12.03.16 атестаційною комісією №1 ГУНП в Миколаївській області ухвалено рішення про те, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. 29.03.16 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №61 о/с ОСОБА_2 було звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №1 від 12.03.16.

23.08.16 постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/983/16 наказ №61 від 29.03.16 визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_2 поновлено на посаді оперуповноваженого Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

13.09.16 наказом ГУНП в Миколаївській області №259 о/с на підставі постанови МОАС від 23.08.16р., позивача поновлено на посаді оперуповноваженого Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

14.09.16 ОСОБА_2 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у звязку зі скороченням тимчасових штатів.

14.11.16 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №312 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Не погодившись з винесеним наказом №312 о/с та своїм звільненням ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів з публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України «Про Національну поліцію». Але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосування трудового законодавства.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.58 Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків. Відповідно до п.5 ч.10 ст.62 Закону, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

В даному випадку жодної реорганізації у ГУНП в Миколаївській області не відбувалось. Замість 3263 посад тимчасового штату, уведено не меншу кількість посад постійного штату.

Встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом. Це зобовязання ГУНП в Миколаївській області не виконало, трудові гарантії позивача як працівника порушені.

Крім того, ч.2 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

За поясненнями позивача, жодної іншої посади, відповідачем йому не пропонувалось, від жодної посади він не відмовлявся. Доказів відмови позивача від інших посад в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відповідачем не надано.

Також, відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Згідно до наданих заперечень та долучених до них доказів вбачається, що підставами для звільнення позивача є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 12.03.16 про те, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Проте, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.08.16 по справі №814/983/16 вже надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_2, скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність необґрунтовані та протиправні.

Як вірно вказано судом першої інстанції, відсутність у резолютивній частині постанови суду рішення про скасування висновків атестаційної комісії від 12.03.16 не значить, що зазначені висновки є чинними і після поновлення ОСОБА_2 на посаді в поліції та продовжують для нього створювати негативні наслідки.

Атестація поліцейського це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося лише 29.03.16, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. А тому оскарження ОСОБА_2 наказу про звільнення, є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Постановою МОАС від 23.08.16 по справі №814/983/16 не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 29.03.16, а й надано оцінку підставам звільнення процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Таким чином, після висновків суду, викладених у постанові від 23.08.16 по справі №814/983/16, апелянт позбавлений можливості повторно використовувати протокол атестаційної комісії від 12.03.16 для нового звільнення ОСОБА_2

Той факт, що апелянт обґрунтовує звільнення ОСОБА_2 відсутністю судового рішення про скасування висновків атестаційної комісії, які, на його думку, заважають позивачу подальшому проходженню службу в поліції, як раз свідчить на користь того, що реальними підставами звільнення у цьому випадку є не реорганізація чи скорочення штатів, а намагання відповідача повторно звільнити поліцейського за результатами атестації, ігноруючи при цьому висновки суду про протиправність такого звільнення.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не проводиться реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, ОСОБА_2 не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, висновкам атестаційної комісії від 12.03.16 раніше надано оцінку в мотивувальній частині постанови МОАС від 23.08.16 по справі №814/983/16, як протиправним, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.16 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Відповідно до п. 9 вказаного Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Суд першої інстанції вірно встановив, що загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_2 склала 67 календарних днів (з 15.11.16 по 20.01.17). Середньоденне грошове утримання позивача складало 140,97 гривень, а середньомісячне 4299,52 грн. Отже, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 9444,99 гривень (67*140,97 грн.). При цьому, із цієї суми 9444,99 грн., сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4299,52 грн. підлягає негайному виконанню.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян