Справа № 200/20196/16-а(2-а/200/826/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2017 рокусправа № 200/20196/16-а(2-а/200/826/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи: Харитонової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року у справі №200/20196/16-а за позовом ОСОБА_4 до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, (треті особи: ТОВ «НВФ «Геоінфо», Дніпропетровська міська рада) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.11.2016 року звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, (треті особи: ТОВ «НВФ «Геоінфо», Дніпропетровська міська рада), в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення їй матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1, з підстав, викладених в листі відповідача,

- зобов'язати відповідача погодити проект землеустрою що відведення вказаної земельної ділянки.

12.12.2016 року позивач подала до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська заяву про забезпечення вказаного позову, в якій просила:

- заборонити відповідачу приймати рішення про погодження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1;

- заборонити Дніпропетровській міській раді приймати рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року задоволено заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа - Дніпропетровська міська рада, подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради, в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, представники відповідача та третьої особи - ТОВ «НВФ «Геоінфо» в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Заявою про забезпечення позову позивач просив суд заборонити відповідачу приймати рішення про погодження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1;

та заборонити Дніпропетровській міській раді приймати рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження будь-яким третім особам проекту землеустрою щодо відведення та надання вказаної вище земельної ділянки.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, зазначив, що позивачем наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику у виді неможливості поновлення порушеного права позивача, обраний позивачем спосіб забезпечення позову співмірний з пред'явленими позовними вимогами.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3, ч.4 ст.117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: шляхом зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються, або шляхом заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Згідно з абз. 2 п.17 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, судом першої інстанції взагалі не наведено будь-яких мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або чому захист таких прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття вказаних заходів забезпечення позову, як не вказав і ознак, які свідчать про очевидність протиправності дій або рішення суб'єкта владних повноважень - відповідача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не обгрунтовано його заяву про забезпечення позову та не надано доказів у відповідності до вимог ст.69 КАС України щодо наявності фактичних обставин, з якими позивач пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову.

Проте, з тексту заяви про забезпечення позову вбачається лише посилання на існування очевидної небезпеки заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Будь-яких визначень: в чому виражається ця небезпека, та доказів про її очевидну наявність, позивачем в клопотанні не зазначено та в матеріалах справи, такі докази відсутні.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що позивачу та їм не відомо, чи звертався хто-небудь до відповідача чи третьої особи з заявами про про погодження проекту землеустрою щодо відведення та надання спірної земельної ділянки, або з заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання спірної земельної ділянки.

Представник Дніпропетровської міської ради пояснив, що вказаних звернень будь-яких третіх осіб до міської ради не було, та взагалі спірна земельна ділянка знаходиться в габаритах червоних ліній транспортної магістралі, в межах земельної ділянки, яку рішенням ради віднесено до переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові (а.с.8).

Таким чином, позивач не довів, що на даний момент наявні фактичні обставини, з якими він пов'язує застосування даного заходу забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 117, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року у справі №200/20196/16-а задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року у справі №200/20196/16-а скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак