Справа № 813/1562/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7381/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі представника відповідача: Сеніва Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №813/1562/17 за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» про стягнення заборгованості.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова Львівського окружного адміністративного суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а отже дана постанова підлягає скасуванню. Доводи позивача зводяться до того, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення. Окрім того, не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця чи вжиття всіх залежних від роботодавця заходів щодо створення робочих місць для інвалідів. Просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №813/1562/17 скасувати та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позовні вимоги Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, відповідач апеляційну скаргу заперечив, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Відповідно до Звіту за 2016 рік, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2016 році становила 576 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів становить 22 особи, в той час як норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2016 році для відповідача становив 23 особи. Згідно розрахунку, середньомісячна заробітна плата штатного працівника за 2016 рік становила 55646,53 грн. Також позивачем нарахована пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2016 по 18.04.2017 р., що складає 66.78 грн.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач належним чином щомісячно повідомляв про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів у 2016 році, подаючи звіт форми № 3-ПН, котрі скеровувались Львівському міському центру зайнятості, проте пошук інвалідів для працевлаштування на відповідача не покладається.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно із частиною 3 статті 18 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Разом з тим, ч. 3 ст.18-1 цього ж закону встановлено,що Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Проте, відповідачем зазначено, та доведено на підставі звітів про наявність вакансій форми № 3-ПН, котрі скеровувались Львівському міському центру зайнятості, існування вакантних місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Виходячи з цього, колегія суддів робить висновок, що відповідачем вжито всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язку щодо виконання нормативу робочих місць.

Дана позиція також узгоджується з позицією Верховного Суду України, що виражена в постановами №21-60а11 від 20.06.2011 року, №21-105а12 від 26.06.2012 року, №21-95а13 від 02.04.2013 року, згідно з якою обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного державного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи те, що немає підстав для застосування до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» адміністративно-господарських санкцій, то немає підстав і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати таких санкцій.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №813/1562/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
В. М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 24.07.2017р.