Справа № 826/13094/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації (ЛОІППО) «Меморіал» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації (ЛОІППО) «Меморіал» до Державної фіскальної служби України, Міністерства інформаційної політики України, Кабінету Міністрів України, треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексмо» про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація (ЛОІППО) «Меморіал» вказує на бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині невнесення пропозицій Раді національної безпеки та оборони України щодо застосування відносно видавництв Російської Федерації, причетних до випуску книжок антиукраїнського та сепаратистського спрямування, а саме: ООО «Издательство «Эксмо» (також відоме під логотипом «Э»), ООО «Издательство «Алгоритм», ООО «Издательство «Яуза», ООО «Издательство «Аст», секторальних санкцій у вигляді обмеження торговельних операцій ввезення і продажу на території України книжкової продукції.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідачів та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Державним комітетом телебачення і радіомовлення України вжито заходи щодо недопущення ввезення книжкових видань антиукраїнського змісту, тому твердження позивача про протиправну бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невнесення пропозицій Раді національної безпеки та оборони України щодо застосування відносно видавництв Російської Федерації, причетних до випуску книжок антиукраїнського та сепаратистського спрямування, а саме: ООО «Издательство «Эксмо» (також відоме під логотипом «Э»), ООО «Издательство «Алгоритм», ООО «Издательство «Яуза», ООО «Издательство «Аст», секторальних санкцій у вигляді обмеження торговельних операцій ввезення і продажу на території України книжкової продукції, є необґрунтованими. Крім того, Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація (ЛОІППО) «Меморіал» є неналежними позивачем за даними позовними вимогами, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» від 19.06.2003 №964-IV національною безпекою є захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Згідно статті 1 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 №1644-VII (далі - Закон №1644-VII), з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

За правилами частини першої статті 3 Закону №1644-VII підставами для застосування санкцій є:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб'єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об'єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об'єднаних Націй.

Відповідно до п.п. 2 та 25 частини першої ст. 4 Закону №1644-VII, видами санкцій згідно з цим Законом є: обмеження торговельних операцій; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Частинами першою-третьою статті 5 Закону №1644-VII визначено, що пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо іноземної держави або невизначеного кола осіб певного виду діяльності (секторальні санкції), передбачених пунктами 1 - 5, 13 - 15, 17 - 19, 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України, вводиться в дію указом Президента України та затверджується протягом 48 годин з дня видання указу Президента України постановою Верховної Ради України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту прийняття постанови Верховної Ради України і є обов'язковим до виконання.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб'єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1 - 21, 23 - 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов'язковим до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України має право (а не обов'язок) на внесення до розгляду Ради національної безпеки та оборони України пропозицій щодо застосування санкцій у порядку, визначеному Законом України «Про санкції».

Як свідчать матеріали справи, Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація (ЛОІППО) «Меморіал» у своїй позовній заяві вказує на бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині невнесення пропозицій Раді національної безпеки та оборони України щодо застосування відносно видавництв Російської Федерації, причетних до випуску книжок антиукраїнського та сепаратистського спрямування, а саме: ООО «Издательство «Эксмо» (також відоме під логотипом «Э»), ООО «Издательство «Алгоритм», ООО «Издательство «Яуза», ООО «Издательство «Аст», секторальних санкцій у вигляді обмеження торговельних операцій ввезення і продажу на території України книжкової продукції.

Разом з тим, нормативно-правовим актом, який визначає основи захисту суспільства від розповсюдження продукції, що негативно впливає на суспільну мораль, є Закон України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 №1296-IV.

Згідно з частинами першою-другою ст. 15 Закону України «Про захист суспільної моралі», Контроль за додержанням вимог цього та інших законів у сфері захисту суспільної моралі в межах своєї компетенції здійснюють Міністерство внутрішніх справ України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері культури, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері кінематографії, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, Державний комітет телебачення і радіомовлення України та Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Громадський контроль за додержанням вимог законодавства у сфері захисту суспільної моралі здійснюють творчі спілки, які діють у сфері культури та мистецтв, журналістики. Держава забезпечує фінансову підтримку здійснення громадського контролю за додержанням вимог законодавства у сфері захисту суспільної моралі в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державний комітет телебачення і радіомовлення України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 №341 Державний комітет телебачення і радіомовлення України (Держкомтелерадіо) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Держкомтелерадіо є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері телебачення і радіомовлення, інформаційній та видавничій сфері (п. 1 вказаного Положення).

За правилами пп.пп. 1, 3 п. 4 вказаного Положення про Державний комітет телебачення і радіомовлення України Держкомтелерадіо відповідно до покладених на нього завдань: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Кабінету Міністрів України; розробляє заходи щодо запобігання внутрішньому і зовнішньому інформаційному впливу, який загрожує інформаційній безпеці держави, суспільства, особи.

Таким чином, чинним законодавством функція контролю у видавничій сфері, зокрема шляхом розроблення заходів щодо запобігання внутрішньому і зовнішньому інформаційному впливу, який загрожує інформаційній безпеці держави, суспільства, особи, покладена саме на Державний комітет телебачення і радіомовлення України.

З матеріалів справи вбачається, що Державним комітетом телебачення і радіомовлення України листами від 08.07.2015 №2923/24/4 та від 15.02.2016 №472/24/4 повідомлено Державну фіскальну службу України про необхідність вжиття заходів щодо недопущення ввезення книжкових видань антиукраїнського змісту та вилучення їх з продажу на території України, згідно з наведеним переліком відповідних літературних творів (а.с. 126-130, 230-235 Том I).

Отже, Державним комітетом телебачення і радіомовлення України, як центральним органом, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у видавничій сфері, здійснюється функція з розроблення заходів щодо запобігання внутрішньому і зовнішньому інформаційному впливу, який загрожує інформаційній безпеці держави, суспільства, особи, у тому числі шляхом вжиття заходів з метою недопущення ввезення книжкових видань антиукраїнського змісту та вилучення їх з продажу на території України.

Однак, чинним законодавством не передбачено обов'язку з ініціювання суб'єктами владних повноважень, у тому числі Кабінетом Міністрів України, питання щодо застосування санкцій, згідно із Законом №1644-VII.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невнесення пропозицій Раді національної безпеки та оборони України щодо застосування відносно видавництв Російської Федерації, причетних до випуску книжок антиукраїнського та сепаратистського спрямування, а саме: ООО «Издательство «Эксмо» (також відоме під логотипом «Э»), ООО «Издательство «Алгоритм», ООО «Издательство «Яуза», ООО «Издательство «Аст», секторальних санкцій у вигляді обмеження торговельних операцій ввезення і продажу на території України книжкової продукції є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України до вирішення питання про введення секторальних санкцій щодо російських видавництв ООО «Издательство «Эксмо» (також відоме під логотипом «Э»), ООО «Издательство «Алгоритм», ООО «Издательство «Яуза», ООО «Издательство «Аст» припинити пропуск через митний кордон України книжкової продукції даних видавництв, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За правилами частини першої ст. 196 Митного кодексу України, не можуть бути пропущені через митний кордон України: 1) товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено законом; 2) товари, на пропуск яких відповідно до закону потрібні дозволи інших державних органів, за відсутності цих дозволів (крім алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також харчових продуктів для власного споживання, що ввозяться громадянами в обсязі та в порядку, встановлених статтею 376 та частиною другою статті 378 цього Кодексу); 3) товари, що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та їх митне оформлення здійснюються органами доходів і зборів на підставі отриманих з використанням засобів інформаційних технологій документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органам доходів і зборів передбачено законами України (частина перша ст. 197 Митного кодексу України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на частину третю статті 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Державна фіскальна служба України, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язана діяти виключно у межах підстав, передбачених законом, а тому вищевказані позовні вимоги зобов'язального характеру фактично створюють нові підстави для обмеження переміщення окремих товарів через митний кордон України, що не відповідає меті адміністративного судочинства, а тому є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

У відповідності до частини першої ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Положеннями частини першої ст. 6 КАС України встановлено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Таким чином, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права та інтереси осіб, а задоволенню ті позовні вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно пояснень позивача, Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація (ЛОІППО) «Меморіал» наділена правом на звернення з даним позовом, з огляду на статутну діяльність останнього.

Так, у п. 1.1 Статуту позивача визначено, що Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація «Меморіал» імені Василя Стуса - це добровільне об'єднання громадян, яке ставить за мету сприяння встановленню та правове дослідження фактів злочинної діяльності державних органів колишніх тоталітарних режимів щодо населення України, пам'яток духовної та матеріальної культури, викриття антигуманного змісту теорії і практики цих режимів, захисту прав людини і провадить правозахисну та доброчинну діяльність для задоволення та захисту соціальних, моральних, матеріальних прав та інтересів учасників національно-визвольних змагань, політв'язнів, репресованих, громадян України (а.с. 42-43 Том I).

Разом з тим, Конституційний суд України у рішенні від 28.11.2013 №12-рп/2013 вказав, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Однак, виходячи зі змісту статутної діяльності позивача, не вбачається наявності в останнього повноважень на звернення до суду з даними позовними вимогами в інтересах інших осіб.

Таким чином, Львівська обласна історико-просвітницька правозахисна організація (ЛОІППО) «Меморіал» є неналежними позивачем за даними позовними вимогами.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Львівської обласної історико-просвітницької правозахисної організації (ЛОІППО) «Меморіал» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.