Справа № 569/15117/16-а
Суддя: Тимощук О.Я.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Грібінчак К.П.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Назаревич Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, які полягають у призупиненні виплати пенсії по інвалідності ІІІ групи та зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ІІІ групи починаючи із 01.06.2015. В позові зазначила, що вона перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області і їй призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Така пенсія призначена із 1999 року довічно, що не заперечується Відповідачем. Проте, із 01.04.2015 без офіційного їй повідомлення відповідач призупинив виплату такої пенсії, згодом надавши відповідь на звернення, вказав, що причиною є робота на посаді державного службовця, передбаченого Законом України "Про державну службу".

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо припинення нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності ІІІ групи у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплачувати пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.04.2015; стягнути з Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Повідомив, що дії відповідача щодо призупинення виплати їй пенсії суперечать положенням Конституції України та ряду міжнародних договорів, суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідач позов не визнав, подав письмове заперечення, в якому зазначає, що пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій по інвалідності, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовими актами. Порядок виплати пенсії визначений у ст.47 Закону, абзацом другим частини першої якою (в редакції станом на 01.01.2017) встановлено, що тимчасово по 31.12.2017 року особам (крім інвалідів I та II групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", призначені пенсії не виплачуються ( абз.2 ч.1 ст.47 в редакції Законів № 213-VIII від 02.03.2015; №911-VIII від 24.12.2015; із змінами, внесеними згідно із Законом №1774-VIII від 06.12.2016).

Враховуючи те, що позивач продовжує проходити службу в державному органі на посаді, передбаченій Законом України "Про державну службу" та не є інвалідом І та ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи та учасником бойових дій, особою, на яку поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - в цей період вказані вище положення ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо обмеження виплати в пенсії застосовуються щодо неї в повному обсязі. Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмове заперечення проти позову відповідача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, є інвалідом III групи загального захворювання, працює на посаді державного службовця і має відповідний статус.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким статтю 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, відповідно до якої тимчасово, у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У період роботи особи ( крім осіб, які мають право на виплату пенсії в повному обсязі) на інших посадах/роботах, пенсії розмір яких перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85% призначеного розміру пенсії, але не менш як 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 01.01.2017 року відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" норми статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у новій редакції, відповідно до якої тимчасово по 31 грудня 2017 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи та подання до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання трудової книжки із записом про звільнення або відповідного витягу з наказу, з дня, наступного за днем звільнення, пенсія виплачується у повному розмірі.

Суд вважає, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Отже, позивач займаючи посаду державного службовця має право (з урахуванням відповідних вимог Закону України "Про державну службу") на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України "Про державну службу", а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в чинній редакції.

Встановлено, що відповідач припинив позивачу як інваліду ІІІ групи загального захворювання виплату грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п 3 Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", тому відповідач тимчасово припинив виплату пенсії позивача, керуючись саме чинною нормою законодавства.

Отже, доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, суд вважає безпідставними .

Таким чином, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання з 02 грудня 2016 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Законів України №№213, 911, 1774.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 158-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова за результатами її розгляду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови виготовлений 25 липня 2017 року.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.