Справа № 808/358/17
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року (17 год. 15 хв.)Справа № 808/358/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі судового засідання Фесик А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Добра Хата

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 26.01.2017 № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Добра Хата (далі позивач, ТОВ «ТК «Добра Хата») до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, поданого 21.06.2017, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 3160546 грн. 50 коп., у тому числі: 2107031 грн. 00 коп. - за основним платежем та 105351 грн. 50 коп. - штрафних санкцій.

Ухвалою від 31.01.2017 відкрито провадження у адміністративній справі №808/358/17 та призначено до судового розгляду. За клопотанням сторін провадження у справі зупинялось. Судове засідання призначено на 21.06.2017.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, та просив позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позову зазначав, що в акті перевірки, на підставі якого прийнято відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення, були проаналізовані господарські відносини між позивачем та його контрагентами ТОВ "Фірма ОСОБА_3" та ФОП ОСОБА_4 з посиланням на їхню фіктивність, оскільки первинні документи по взаємовідносинам з останніми не відповідають законодавчим та нормативним актам України, не мають сили первинного бухгалтерського документу, а отже не підтверджують факту передачі продукції та надання послуг за договорами постачання та виконання робіт.

Позивач вважає, що такі висновки зроблені відповідачем упереджено, без урахування дійсних обставин та вимог діючого законодавства. Правочини, укладені позивачем із ТОВ "Фірма ОСОБА_3" та ФОП ОСОБА_4 не мають ознак фіктивних правочинів, оскільки сторонами вони виконані в повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими документами: податковими та видатковими накладними, а також проведенням повного розрахунку між сторонами. Чинне законодавство України передбачає презумпцію правомірності правочину. Відсутність сертифікату якості та товарно-транспортних накладних, чи їх неналежне оформлення не позбавляє права покупця включати витрати по придбанню товарів до складу валових витрат та віднесення до податкового кредиту відповідних сум ПДВ.

Відповідач проти позову заперечив, надав письмові заперечення. Зазначив, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Представник відповідача зазначив, що позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «Фірма ОСОБА_3» та ФОП ОСОБА_4, оскільки перевіркою не підтверджено факт придбання товару та послуг від вказаних контрагентів, тож господарські операції позивача з вказаними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, укладені з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Зважаючи на викладене, відповідач вказує на обґрунтованість висновків перевірки, а відтак і правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, та просить у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку та їх скасування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним (його скасування) є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Добра Хата" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2016 № 096/08-01-14-01/36878689.

Перевіркою встановлено порушення :

- п. 14.1.27, п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.228 п.14.1 ст.14 р.І, п.44.1, 44.2 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, 138.4, п.138.8, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 р.ІІІ Податкового кодексу України,

- ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.1, 2,2, п. 2.4, 2.13, п. 2.16. ст. 1, 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704); п. 5, п. 6, пп.9.4 ст. 9. п. 11, п. 14, п. 19, п. 22 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 31.12.99 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), п.8 р.II Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 за №336/22868); п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 р. II, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 р.III Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ТК «ДОБРА ХАТА» занижено податок на прибуток на загальну суму 3119757 грн. 00 коп. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1283132 грн. 00 коп.

Такі висновки відповідач зробив в результаті надання оцінки господарським операціям позивача з ТОВ "Фірма ОСОБА_3" з придбання цукру та ФОП ОСОБА_4 з придбання послуг з перевезення, які відповідач вважає такими, що не відбулися.

Зважаючи на виявлені порушення, на підставі акту перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.11.2016 № НОМЕР_2, яким ТОВ «ТК «ДОБРА ХАТА» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 4858413 грн. 50 коп. та № НОМЕР_3, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 2482822 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленнями-рішеннями, ТОВ «ТК «ДОБРА ХАТА» було подано скаргу до ДФС України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 20.01.2017 № 1201/6/99-99-11-01-01-25, частково задовольнила скаргу позивача та скасувала відповідні податкові повідомлення-рішення.

26.01.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ТОВ «ТК «ДОБРА ХАТА» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 3160546 грн. 50 коп., у тому числі: 2107031 грн. 00 коп. - за основним платежем та 105351 грн. 50 коп. - штрафних санкцій.

Вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать матеріали справи та з пояснень представника відповідача в ході судового розгляду, висновки, яких дійшли перевіряючі, базуються на наступному.

Під час проведення перевірки були встановлені обставини формування позивачем витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування по господарських операціях з ТОВ «ФІРМА ОСОБА_3» ТА ФОП ОСОБА_4, по яких встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій. Оскільки у вказаних контрагентів відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні в достатній кількості трудові ресурси, власні чи орендовані транспортні засоби та інше обладнання, яке необхідно для виконання договорів, то укладені з ним угоди не спричиняють реального настання правових наслідків, а тому є нікчемними.

Тож, податковий орган дійшов висновку, що в ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від контрагентів-постачальників на адресу позивача.

Дослідивши матеріали справи, та заслухавши представників сторін, суд не може погодитись із твердженнями податкового органу та вважає обставини, на які посилається відповідач, такими, що не відповідають діючим нормам законодавства. Інформація, викладена в Акті щодо встановлених порушень, не може носити доказовий характер та не підтверджує встановлені у ньому факти, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.27, п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями): «витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Склад витрат та порядок їх визнання визначені ст. 138 Податкового кодексу України (далі по тексту постанови - ПК України). Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності та інших витрат. Витрати операційної діяльності включають: 1) собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати; 2) витрати банківських установ (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, у разі, якщо платник податку здійснив певні витрати на придбання товарів (робіт, послуг) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності і ці витрати підтверджуються відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, він має право віднести такі витрати до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємий період ТОВ "ТК "Добра Хата" мало господарські відносини з ТОВ "Фірма ОСОБА_3".

Так, між позивачем та ТОВ "Фірма ОСОБА_3" укладено договір поставки №ПГС-3-01/04/2014 від 01.04.2014.

Згідно умов вказаного договору ТОВ "Фірма ОСОБА_3" (Постачальник) зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити у власність ТОВ "ТК "Добра Хата" (Покупець) цукор пісок. Асортимент, кількість, дата поставки, ціна та загальна вартість партії Товару вказується у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору, та відповідних товарно транспортних (ж/д), видаткових накладних (надалі - Накладні). Поставка Товару за цим Договором здійснюється на умовах EXW (склад Продавця) згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів (ІНКОТЕРМС 2010), якщо інші умови не вказані Покупцем у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору. Адреса відвантаження Товару (місце поставки): 61046, м. Харків, вул. Єнакіївська, 15, якщо інше місце не вказано у Специфікації.

За вимогою Покупця під час відвантаження Товару повинні бути надані такі документи: видаткова та податкова накладна; оригінал рахунку фактури; копія сертифіката відповідності; копія гігієнічного висновку.

Відповідно до п. 7.1 договору, поставка товару здійснюється постачальником протягом 3-х календарних днів від дати отримання заявки від покупця.

На виконання вищезазначеного договору, ТОВ "Фірма ОСОБА_3" поставило, а ТОВ "ТК "Добра Хата" прийняло та оплатило товар цукор.

Факт здійснення господарських операцій за вищевказаним договором підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, складеними та підписаними обома сторонами, згідно з вимогами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: актами звіряння розрахунків, специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, договорами зберігання, актами надання послуг зі зберігання, шляховими листами.

Розрахунки між сторонами проведено в безготівковому порядку, на підтвердження чого позивач надав копії банківських виписок.

ТОВ "Фірма ОСОБА_3" виписало та надало позивачу податкові накладні, на підставі яких позивачем суми ПДВ включено до податкового кредиту.

Придбаний позивачем у ТОВ "Фірма ОСОБА_3" цукор позивач використав в своїй господарській діяльності, на підтвердження чого надав рішення про реєстрацію потужностей виробництва, висновки санітарно-епідеміологічної експертизи, штатні розклади зі змінами, договори оренди нежилих приміщень, сертифікати відповідності, звіти по проводках, обороти по рахунках; паспорти на обладнання для фасування, накладні на оприбуткування цукру, вимоги-накладні не випуск на виробництво, накладні на передачу готової продукції, матеріали інвентаризації, документи щодо реалізації цукру.

Контролюючий орган в Акті перевірки зробив висновок про безтоварність операції з придбання позивачем цукру у ТОВ "Фірма ОСОБА_3" у звязку з тим, що у контролюючого органу виникли сумніви щодо можливості здійснення господарської діяльності ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015".

З приводу цього суд вважає за необхідне зауважити, що позивач в господарські відносини з ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" не вступав, договорів з названими особами не укладав, не формував податковий кредит по господарських операціях із зазначеними особами.

ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" навіть не є постачальниками цукру попередніх ланок. Вказані особи лише зазначені у товарно-транспортних накладних як перевізники.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, перевезення здійснювалося за рахунок ТОВ "Фірма ОСОБА_3"; позивач договорів на перевезення з ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" не укладав; претензій з приводу доставки цукру не виникало.

Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, платник податків (покупець товарів) не має обовязку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем вимог законодавства, впливати на його господарські відносини з іншими контрагентами (в даному випадку перевізниками), і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені продавцем або його посадовими особами порушення. Допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) ПДВ.

Крім того, безпідставними є посилання контролюючого органу на відсутність реального настання правових наслідків, обумовлених договорами, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у перевізників, які не є контрагентами позивача, оскільки наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих субєктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами, як не має такого значення і наявність чи відсутність субєктів за юридичною адресою.

Зважаючи, що позивач не мав господарських відносин з ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015", названі особи не є постачальниками цукру попередніх ланок, зауважень з приводу доставки цукру у позивача до ТОВ "Фірма ОСОБА_3" не виникало, господарські операції позивача з ТОВ "Фірма ОСОБА_3" супроводжені складанням необхідних первинних документів, суд дійшов висновку про безпідставність висновку відповідача про порушення позивачем приписів чинного законодавства по господарських операціях з ТОВ "Фірма ОСОБА_3".

Крім того, в перевіряємий період позивач мав господарські відносини із ФОП ОСОБА_4

Відповідач зауважує на безпідставності включенння до складу рядку 2180 Звіту про фінансові результати «Інші операційні витрати» вартості послуг оренди автотранспорту, які надавав ФОП ОСОБА_4 на автотранспорті, який знаходиться у платному користуванні у ТОВ «ТК «Добра хата».

При цьому відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_4 не міг надавати позивачу послуги з перевезення вантажів автомобілем марки MAN, моделі 26.464, тип вантажний бортовий, 2001 року випуску, обєм двигуна 12816, номер шасі (кузова, рами) WMAT35ZZZ2M342276, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4, оскільки вказаний автомобіль згідно нотаріально посвідченого договору оренди від 16.05.2011 ФОП ОСОБА_4 передав в оренду позивачу.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 16.05.2011 між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено договір найму (оренди) транспортного засобу. За вказаним договором ФОП ОСОБА_4 передав позивачу в оренду автомобіль марки MAN, моделі 26.464, тип вантажний бортовий, 2001 року випуску, обєм двигуна 12816, номер шасі (кузова, рами) WMAT35ZZZ2M342276, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Водночас, 07.09.2015 між позивачем та ФОП ОСОБА_4 підписано акт приймання-передачі до Договору найму (оренди) транспортного засобу від 16.05.2011, відповідно до якого ТОВ "ТК "Добра Хата" повернуло ФОП ОСОБА_4 у належному стані транспортний засіб марки MAN, модель 26.464,рік випуску 2001, номер шасі (кузова, рами) WMAT35ZZZ2M342276, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4.

10.09.2015 між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (перевізник) укладено договір перевезення №2, згідно якого перевізник зобовязується перевозити вантаж згідно з заявкою до місця призначення і видавати його вантажоотримувачу у відповідності до заявки замовника, а замовник зобовязується оплатити плату за перевезення.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, ТОВ "ТК "Добра Хата" починаючи з вересня 2015 року включало до податкового кредиту суми ПДВ по господарських операціях з придбання послуг з перевезення у ФОП ОСОБА_4 При цьому, в періоді придбання позивачем у ФОП ОСОБА_4 послуг з перевезення вантажів, позивач орендну плату не сплачував; ФОП ОСОБА_4 при розрахунку податкових зобовязань враховував суми, отримані від позивача як плата за послуги з перевезення вантажів. Представник відповідача в ході розгляду справи не надав доказів на підтвердження того, що позивач одночасно сплачував ФОП ОСОБА_4 і орендну плату за оренду автомобіля, і придбавав в нього послуги з перевезення вантажів.

Позивач, натомість, до матеріалів справи надав первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з перевезення вантажів: акти здачі-приймання робіт (надання послуг), заявки на перевезення вантажів, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, акти звірки взаєморозрахунків; докази реєстрації ФОП ОСОБА_4 субєктом підприємницької діяльності та платником ПДВ, трудовий договір з ОСОБА_5, акти приймання-передачі, договір перевезення, декларації єдиного податку та з ПДВ, докази проведення розрахунків, акти, заявки, товарно-транспортні накладні.

Висновок органу ДФС про одночасну дію Договору найму (оренди) транспортного засобу) від 16.05.2011 та Договору перевезення №2 від 10.09.2015, укладених між ТОВ "ТК "Добра Хата" та ФОП ОСОБА_4 є таким, що суперечить фактичним обставинам та первинним документам, оскільки незважаючи на те, що розірвання договору оренди транспортного засобу не було нотаріально посвідчено, обєкт оренди автомобіль марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_4, фактично орендарем був повернутий орендодавцю 07.09.2015, орендна плата не сплачувалася.

Первинні документи, що складені за фактом проведення господарських операцій з перевезення вантажу, підтверджують їх здійснення, оформлені належним чином та відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, з викладеного слідує, що господарські взаємовідносини між ТОВ «ТК «Добра Хата» та ТОВ «Фірма ОСОБА_3» та ФОП ОСОБА_4 здійснені в межах правочинів, які повністю відповідають всім вимогам закону, означені господарські операції мали реальний характер, складені за цими взаємовідносинами первинні документи оформлені належним чином, підписані уповноваженими особами, а отримані товарно-матеріальні цінності використані в господарській діяльності, а, відтак, - цукор реалізовано іншим покупцям (основним видом діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля).

За приписами ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-ХІV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно з ч.2 ст.9 цього ж Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, оформлених відповідно з вимогами законодавства.

Дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Обґрунтованість формування платником податків валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товару з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового законодавства.

Враховуючи наявність у позивача накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів (послуг) були включені до податкового кредиту, та до складу валових витрат, приймаючи до уваги, що зазначені накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих накладних вимогам Податкового кодексу України, акт перевірки не містить, позивачем цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим ним послугам (товарам) до складу податкового кредиту та суми податку до складу валових витрат, оскільки його право підтверджується належними, з точки зору діючого законодавства, доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про "нереальність" здійснених позивачем господарських операцій є безпідставним, оскільки на його підтвердження відповідачем не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу.

Відповідачем не надано також доказів підробки документів або їх фіктивності на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частиною 5 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 234 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Недійсність фіктивного правочину не встановлена законом, а отже такий правочин не є нікчемним. Згідно із статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що зміст вказаних вище угод не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер і покладення на платника відповідальності за наслідки господарської діяльності третіх осіб є прямим порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії. Можливі порушення контрагентами чи іншими особами податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків, в даному випадку позивача, права на податковий кредит з податку на додану вартість, а також не можуть впливати на формування останнім валових витрат.

Судом не було встановлено обізнаності позивача щодо можливого протиправного характеру діяльності своїх контрагентів та/або їх контрагентів-постачальників в ланцюгу постачання товарів, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди.

Такий висновок суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Посилання відповідача на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних, та на відсутність сертифікату якості продукції, як на підставу не підтвердження реальності господарських операцій позивача, суд оцінює критично, з огляду на наступне:

По-перше, Наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 488/346 зазначено, що якщо товар доставляється вантажним автомобілем, документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку є товарно-транспортна накладна за формою № 1 -ТН. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару). Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах.

Товарно-транспортна накладна є основним первинним документом, на підставі якого відбувається списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника та оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України, а також для їх складського, оперативного та бухгалтерського обліку. ТТН оформляється вантажовідправником на кожну поїздку автомобіля і для кожного вантажоодержувача окремо.

Пунктом 1 Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97р. "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" передбачено, що: товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, згідно з п.3.6. Методичних рекомендації з бухгалтерського обліку запасів, які затверджені наказом Міністерства Фінансів України від 10.01.2007 №2, в яких зазначається, що приймання та оприбуткування запасів, які надійшли від постачальників оформлюються товарно-транспортною накладною або прибутковим ордером.

Перевіряючими в акті не зазначено про відсутність даних прибуткових ордерів за зазначеними операціями, відповідно, посилання на відсутність чи неналежне оформлення ТТН є безпідставним.

По-друге, Декрет Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію» визначає лише правові та економічні основи систем стандартизації та сертифікації, встановлює організаційні форми їх функціонування на території України. Цей декрет не встановлює обов'язку підприємства зберігати у себе сертифікат відповідності в якості документу що підтверджує відповідність поставленого товару.

Законодавством не встановлено обов'язковість платника податків при веденні бухгалтерського обліку зберігання у себе оригіналу чи навіть копії сертифікату на поставлену продукцію.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини, встановлені в акті перевірки, а докази позивача не спростовані.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно включено до складу витрат суми, сплачені позивачем по господарських операціях з ТОВ "Фірма ОСОБА_3" та ФОП ОСОБА_4, а відтак, податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Як зазначено у частині першій статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов позивача задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 26.01.2017 з розрахунками податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3160546 (три мільйони сто шістдесят тисяч пятсот сорок шість) грн. 50 коп., прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Добра Хата.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Добра Хата витрати по сплаті судового збору у розмірі, сплаченому позивачем, 110118 (сто десять тисяч сто вісімнадцять) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко