Справа № 820/1586/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р.Справа № 820/1586/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1586/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області треті особи Державна судова адміністрація України , Державна казначейська служба України

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги при звільненні у відставку;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції чинній до 01.04.2014) або вихідну допомогу у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою у відповідності до ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-УІІІ.

Постановою Харківського окржного адміністративного суду від 17.05.2017 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, розгляд справи провести за її віутності.

До суду апеляційної інстанції представник відповідача надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 18.07.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За приписами ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Луганської обласної Ради народних депутатів 21 скликання 15 сесії від 17.03.1994р. ОСОБА_1 було обрано суддею Антрацитівського міського суду Луганської області.

Згідно Указу Президента України від 14.02.2015р. № 83/2015 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Зміївського районного суду Харківської області.

25.02.2015р. Управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України.

Наказом голови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області № 56 від 10.03.2015 ОСОБА_1 було звільнено з Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області у зв'язку з переведенням до Зміївського районного суду Харківської області на посаду судді.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем у липні 2016 р. до Вищої Ради Юстиції і Верховної Ради України подано заяву про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016р. № 1600-VIII позивача звільнено у відставку та нею було припинено здійснення правосуддя. 30.09.2016р. ОСОБА_1 було відраховано зі штату Зміївського районного суду Харківської області з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідаю до п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України.

04.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДСА України в Харківській області із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою .

Листом №06-16/4167/16 від 11.10.2016 ТУ ДСА України в Харківській області повідомило позивача, що законодавчих підстав для нарахування йому вихідної допомоги немає .

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право на відставку позивачем реалізоване під час дії Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI в редакції, чинній на 22.09.2016 р., положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та до набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402- VIІІ, положеннями якого передбачена виплата вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, то відсутні правові підстави для її виплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453- VI від 07.07.2010 р. (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 р. №1600-VІІІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частин 2, 6 статті 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 р. №1600-VІІІ), питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 р. №1166-VІІ (далі - Закон №1166-VІІ), внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VІІ зміни, передбачені розділом ІІ, набирають чинності з 1 квітня 2014 р.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом №1166-VІІ зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 р. №10-рп/201З висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально - побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19.11.2013р. Конституційний Суд вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки право на відставку позивачем реалізовано під час дії Закону № 2453-VI, в редакції станом на дату прийняття постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку (22.09.2016 р.), положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, то відсутні правові підстави для її виплати.

Також на позивача не поширюються приписи ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 2 червня 2016 р., яка встановлює, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, адже відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень, цей закон набрав чинності 30 вересня 2016 р., тобто після звільнення позивача у відставку (22.09.2016 р.).

Доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат чи у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1586/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 24.07.2017 р.