Справа № 816/961/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/961/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (надалі - позивач, ТОВ "Гутянський елеватор") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 29.05.2017 №359-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 29.05.2017 №504/16-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність доводів контролюючого органу щодо наявності у ТОВ "Гутянський елеватор" податкового боргу з податку на прибуток у розмірі 4962314,77 грн. Зазначив, що відповідна сума податкового зобовязання обліковується за особовим рахунком підприємства у зв'язку з невиконанням АТ "Банк "Фінанси та кредит" платіжних доручень ТОВ "Гутянський елеватор" від 10.03.2015 №№1, 2 про перерахування до бюджету авансових внесків з податку на прибуток за березень - листопад 2015 року загалом у розмірі 5113000,00 грн. Зауважив, що факт сплати підприємством авансового внеску встановлено судовими рішеннями в адміністративних справах №816/4423/15 та №816/1286/15.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначив, що податкове зобовязання вважається виконаним з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок. Оскільки у спірних відносинах кошти у розмірі 5113000,00 грн до державного бюджету не зараховані, стверджував про наявність у позивача податкового боргу зі сплати податку на прибуток.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що ТОВ "Гутянський елеватор" в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік самостійно розраховано суму щомісячного авансового внеску з податку на прибуток на 2015 рік у розмірі 632139,00 грн /а.с. 31-32/.

Платіжними дорученнями від 10.03.2015 №№1, 2 позивач ініціював переказ з рахунка №01, відкритого у АТ "Банк "Фінанси та кредит", до державного бюджету коштів у загальному розмірі 5113000,00 грн з призначенням платежу: "авансовий внесок з податку на прибуток за період з березня по листопад 2015 року" /а.с. 18-19/.

Зазначені платіжні доручення одержані АТ "Банк "Фінанси та кредит" 10.03.2015, однак не виконані.

При цьому, як підтверджено довідкою АТ "Банк "Фінанси та кредит" від 23.04.2015 вих. №9-312110/47, станом на 10.03.2015 залишок коштів на поточному рахунку ТОВ "Гутянський елеватор" №01 становив 5114000,00 грн та упродовж дня не змінювався /а.с. 140/.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі №816/4423/15 за позовом ТОВ "Гутянський елеватор" до ДПІ у м. Полтаві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 23.09.2015 №2251-23, рішення про опис майна у податкову заставу від 24.09.2015 №5977/10/16-01-23-01-18, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016, встановлено, що податкові зобовязання ТОВ "Гутянський елеватор" зі сплати авансових внесків з податку на прибуток вважаються виконаними з моменту подання платником податку платіжних доручень про перерахування коштів до уповноваженого банку /а.с. 144-149/.

Аналогічного висновку суди дійшли за результатами розгляду адміністративної справи №816/1286/15 за позовом ТОВ "Гутянський елеватор" до ДПІ у м. Полтаві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 06.04.2015 №1717-25, рішення про опис майна у податкову заставу від 07.04.2015 (постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2015, залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015) /а.с. 150-155/.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено факт виконання позивачем обовязку зі сплати авансових внесків з податку на прибуток за березень - листопад 2015 року загалом у розмірі 5113000,00 грн.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2017 року ТОВ "Гутянський елеватор" самостійно визначено суму податкового зобовязання зі сплати податку на прибуток у розмірі 6962370,00 грн /а.с. 93-94/.

Залученим до матеріалів справи витягом з інтегрованої картки ТОВ "Гутянський елеватор" підтверджено, що станом на 31.03.2017 за особовим рахунком позивача обліковувалась переплата з податку на прибуток у розмірі 55,23 грн /а.с. 185/.

Платіжним дорученням від 18.05.2017 №2234 позивач сплатив до бюджету податок на прибуток за І квартал 2017 року у розмірі 2000000,00 грн /а.с. 30/.

Таким чином, на 19.05.2017 в інтегрованій картці позивача за платежем: "11021000, Податок на прибуток приватних підприємств" обліковувалась заборгованість у розмірі 4962314,77 грн (6962370,00 грн - 55,23 грн - 2000000,00 грн) /а.с. 186/.

На цій підставі Головним управлінням ДФС у Полтавській області 29.05.2017 сформовано податкову вимогу №359-17, якою повідомлено позивача про необхідність сплати податкового боргу у розмірі 4962314,77 грн /а.с. 11/.

Крім того, з метою забезпечення виконання платником податків обовязку зі сплати податкового зобовязання контролюючим органом 29.05.2017 прийнято рішення №504/16-01 про опис майна ТОВ "Гутянський елеватор" у податкову заставу /а.с. 12/.

Разом з цим, позивач переконаний, що ним у повному обсязі виконано зобовязання зі сплати податку на прибуток за І квартал 2017 року, адже станом на 31.03.2017 за особовим рахунком ТОВ "Гутянський елеватор" мала обліковуватись переплата з податку на прибуток у розмірі 5113056,23 грн (у т.ч., 5113000,00 грн - сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачених платіжними дорученнями від 10.03.2015 №№1, 2).

За таких обставин, позивач не погодився із зазначеними вище рішеннями контролюючого органу, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням субєкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, підставою для формування податкової вимог є наявність у платника податку податкового боргу.

Крім того, за змістом пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Як визначено пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку /підпункт 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України/.

Отже, у разі наявності у платника податків податкового боргу майно такого платника передається у податкову заставу.

У даній справі спірним є саме факт наявності у позивача податкового боргу зі сплати податку на прибуток у розмірі 4962314,77 грн, щодо якого відповідачем прийнято оскаржені податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Як вже зазначено судом вище, позивач вважає, що дане податкове зобовязання мало бути погашене за рахунок переплати податку на прибуток, що утворилась внаслідок сплати ТОВ "Гутянський елеватор" авансових внесків з податку на прибуток за березень - листопад 2015 року загалом у розмірі 5113000,00 грн шляхом ініціювання переказу коштів з поточного рахунку №01, відкритого у АТ "Банк "Фінанси та кредит".

Разом з тим, відповідач стверджує, що податкове зобовязання вважається виконаним з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок. А оскільки у спірних відносинах кошти у розмірі 5113000,00 грн до державного бюджету не зараховані з огляду на невиконання АТ "Банк "Фінанси та кредит" платіжних доручень ТОВ "Гутянський елеватор" від 10.03.2015 №№1, 2, контролюючий орган наголошує на відсутності підстав для відображення в інтегрованій картці позивача переплати з податку на прибуток у згаданому вище розмірі.

З приводу посилань відповідача на те, що грошові кошти у розмірі 5113000,00 грн фактично не списані з рахунку ТОВ "Гутянський елеватор" та не надійшли до державного бюджету, суд звертає увагу на таке.

Податковий кодексу України не наводить визначення поняття "сплата податкового зобовязання", утім відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, згідно зі статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до частини третьої статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 названого Закону, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що виконання платником податкового обов'язку з перерахування до бюджету суми податкового зобов'язання, а отже його сплата, пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань.

Крім того, відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або цільового фонду.

Якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, а не платника податків.

Таким чином, направлення позивачем до свого банку належним чином оформлених платіжних вимог на оплату податкових платежів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Суд зауважує, що факт сплати позивачем авансових внесків з податку на прибуток у загальному розмірі 5113000,00 грн шляхом ініціювання переказу коштів з поточного рахунку №01, відкритого у АТ "Банк "Фінанси та кредит", платіжними дорученнями від 10.03.2015 №№1, 2 встановлено судовими рішеннями в адміністративних справах №№816/1286/15, 816/4423/15 /а.с. 144-155/.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

А відповідно до частини першої статті 72 цього ж Кодексу, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини щодо виконання позивачем обов'язку зі сплати авансових внесків з податку на прибуток за березень - листопад 2015 року загалом у розмірі 5113000,00 грн, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах №№816/1286/15, 816/4423/15, що набрали законної сили, не можуть оспорюватись та не підлягають доведенню у даній справі.

Суд звертає увагу на те, що залученими до матеріалів справи копіями довідок АТ "Банк "Фінанси та кредит" від 23.04.2015 вих. №9-312110/47 /а.с. 140/ та від 19.07.2017 вих. №3-131100/7280/4299 /а.с. 202-203/ підтверджено, що станом на 10.03.2015 залишок коштів на поточному рахунку ТОВ "Гутянський елеватор" №01 становив 5114000,00 грн та упродовж дня не змінювався.

Отже, наявної на рахунку ТОВ "Гутянський елеватор" суми коштів було достатньо для сплати авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 5113000,00 грн.

Кошти до державного бюджету не надійшли з вини банківської установи, що так само встановлено судовими рішеннями в адміністративних справах №№816/1286/15, 816/4423/15.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 №230 розпочато процедуру ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит".

Згідно з частиною пятою статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Полтаві листом від 20.01.2016 вих. №605/9/16-01-10-34 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" ОСОБА_4 із заявою про приєднання в якості кредитора, у якій контролюючий орган просив визнати кредиторські вимоги на суму 2528556,00 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів /а.с. 207-210/.

За повідомленням ліквідатора, в акцептуванні зазначених кредиторських вимог контролюючому органу відмовлено /а.с. 199-201, 204/.

Відповідач відмову у визнанні кредиторських вимог не оскаржив, до суду з позовом про зобовязання ліквідатора включити вимоги ДПІ у м. Полтаві до реєстру кредиторських вимог не звертався.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд погоджується з доводами позивача про те, що частина податкового зобовязання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств за І квартал 2017 року у розмірі 5113000,00 грн мала бути погашена за рахунок переплати з цього податку, що утворилась у зв'язку зі сплатою позивачем авансових внесків у зазначеному розмірі відповідно до платіжних доручень від 10.03.2015 №№1, 2.

Отже, на дату прийняття спірних рішень у позивача був відсутній податковий борг зі сплати податку на прибуток у розмірі 4962314,77 грн. Як наслідок, у відповідача були відсутні підстави формувати податкову вимогу від 29.05.2017 №359-17 та приймати рішення про опис майна у податкову заставу від 29.05.2017 №504/16-01.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач не довів суду, що при прийнятті спірних рішень він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Разом із цим, позивач навів належні та допустимі докази виконання податкового зобовязання зі сплати податку на прибуток та відсутності податкового боргу.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ "Гутянський елеватор" повністю.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 29.05.2017 №359-17.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу від 29.05.2017 №504/16-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" () судові витрати у розмірі 74434,73 грн (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять чотири гривні сімдесят три копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 липня 2017 року.

Суддя (підпис) О.О. Кукоба