Справа № 2а-17238/12/2670
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Гриціва М.І., Прокопенка О.Б., -

розглянувши заяву державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» до ДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

4 травня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ДПІ про перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 лютого 2017 року.

Цією ухвалою Вищий адміністративний суд України скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року і залишив в силі постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2016 року про задоволення позову.

10 травня 2017 року суддя Верховного Суду України постановив ухвалу про залишення заяви без руху через її недоліки та надав ДПІ строк для їх усунення до 9 червня 2017 року.

На виконання цієї ухвали до Верховного Суду України надійшло клопотання ДПІ про продовження строку на усунення недоліків через недостатність часу для вирішення питання про сплату судового збору, у зв'язку із чим строк було продовжено до 14 липня 2017 року.

10 липня 2017 ДПІ подала до Верховного Суду України платіжне доручення про сплату судового збору.

У заяві ДПІ посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 200 Податкового кодексу України, на обґрунтування чого додано копію постанови Вищого адміністративного суду України від 18 березня 2015 року (№ К/800/61411/13).

Проте проведений аналіз оскаржуваної ухвали та долученого судового рішення не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права. Прийняття різних за змістом рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ.

Так, у кожному з цих рішень висновки суду щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на конкретних встановлених обставинах, які були оцінені судами у сукупності, і в наданому для порівняння рішенні були визнані як такі, що підтверджують висновки податкового органу про недотримання позивачем вимог податкового законодавства, а в оскаржуваному рішенні - як такі, що не дають для цього підстав.

В оскаржуваній ухвалі Вищий адміністративний суд України вказав, що висновки про порушення позивачем вимог законодавства щодо декларування залишку від'ємного значення за неоплаченими протягом терміну позовної давності товарами/послугами можуть бути зроблені під час проведення документальної перевірки з урахуванням первинних документів, а не камеральної перевірки, яка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях. Суд врахував, що актом про результати позапланової виїзної перевірки позивача підтверджена правомірність формування податкового кредиту за період з січня 2007 року по березень 2010 року (включно), але встановлена неможливість бюджетного відшкодування від'ємного значення ПДВ, оскільки об'єкт будівництва, при спорудженні якого формується податковий кредит, не введений в експлуатацію. Тому визнав висновок податкового органу, що придбані позивачем товари, за якими сформований залишок від'ємного значення ПДВ попередніх податкових періодів, є неоплаченими таким, що не відповідає дійсності та спростовується наданими доказами.

Тоді як в долученій постанові суд встановив, що у контрагентів позивача відсутні необхідні трудові та технічні можливості і засоби для виконання спірних операцій, позивачем не надано актів приймання-передачі товару до ПАТ «Полонський гірничий комбінат», дати транспортування не відповідають датам складання видаткових накладних та відрядженням працівників позивача, і визнав, що ці обставини у сукупності з порушеними кримінальними справами щодо контрагента позивача, відсутністю належних доказів, які б засвідчували рух активів між сторонами договорів, фактом відсутності ТОВ «Вінінвестсервіс» за місцезнаходженням свідчать про фіктивність операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Крім того, надане для порівняння рішення не містить іншого, ніж в оскаржуваному рішенні, тлумачення норм матеріального права, про які йдеться у заяві ДПІ.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда

Судді: М.І. Гриців

О.Б. Прокопенко