Справа № 405/1451/17
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/1451/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі: Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Кропивницькому ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Кропивницькому ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача щодо виплати йому грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік у меншому розмірі, ніж визначено положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У 2016 році відповідачем йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн. Тобто у розмірі меншому, як вважає позивач, ніж це встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-XIV, а саме у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.На думку позивача, він повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги. Тобто недоплата за 2016 рік становить 4730 грн.

Позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною та зобов'язати здійснити перерахунок, стягнути у твердій грошовій формі з відповідача 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їхсоціального захисту»у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти заявлених вимог позивача заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на те, щовідповідач, здійснюючи ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн., діяв правомірно, в межах наданих повноважень та в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та сторонами у справі не заперечується, що позивачу, як учаснику бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.04.2015) було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік у розмірі 920 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VІІІ) норми і положення, зокрема, ст. ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема,учасникам бойових дій - 920 гривень.

Таким чином, здійснюючи виплату допомоги до 05 травня у 2016 році в сумі 920 грн., відповідач діяв в межах своїх повноважень та на виконання вказаної постанови Уряду, яка є чинною.

Доводи позивача щодо неправомірності виплати йому грошової допомоги до 5 травня на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 через невідповідність розміру виплат, встановлених ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», недопустимості обмежень прав та свобод особи у зв'язку із прийняттям нових законів або внесенням змін до них, судом відхиляються виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішеннівід 03.06.2014 у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» (заява № 43331/12), висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

З урахуванням вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позивача на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмолено в повному обсязі, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VІІІ), Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Кропивницькому ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровоград І.М.Шевченко