Справа № 804/531/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2017 рокусправа № 804/531/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.
суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 )

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що 29.12.2013 р. позивачем було укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки. 29 вересня 2016 року через відсутність бажання продовжувати військову службу за контактом ним було подано рапорт про звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Але керівництво військової частини відмовляється демобілізувати позивача та не надає жодних документів, в обґрунтування підстав його перебування на військовій службі. Позивач вважає, що закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладання нового контракту. Можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку Закон України Про військовий обов`язок та військову службу пов`язує виключно з настанням особливого періоду. Але, в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізацію, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. До того ж, враховуючи Укази Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014, від 06.05.2014 р. №454/2014, від 21.07.2014 р. №607/2014, від 14.01.2015 р. №15, яким було оголошено частково мобілізацію, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 р. по 02.05.2014 р., з 07.05.2014 р. по 21.06.2014 р., з 24.07.2014 р. по 07.09.2014 р., з 20.01.2015 р. по 22.08.2015 р. А відтак, станом на момент закінчення строку дії контракту особливий період в країні не діяв. Позивач вважає, що дії відповідача щодо продовження строку дії контракту на невизначений термін за відсутності письмової згоди позивача та за відсутності законних підстав (відсутності мобілізації чи воєнного стану, тобто особливого періоду) протиправні, не узгоджуються з чинним законодавством України та порушують права позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що виразилась у не звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ) здійснити у встановленому порядку звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних Сил України на підставі п. а ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із закінченням строку дії Контракту про проходження військової служби від 29.11.2013 року.

У задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Військовою частиною НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 )) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що в силу вимог п. 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. На даний час в Україні діє особливий період, наказ Президента України про демобілізацію не видавався.

У судовому засіданні представник відповідача (Степанюк Я.А.) підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача (Червоненька В.Е.) у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Суду пояснила, що трирічний строк контракту завершився в листопаді 2016 року, позивач подавав рапорт про припинення військової служби, однак цей рапорт не був зареєстрований.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2013 року між Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , з одного боку, та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Контракт). За умовами Контракту (п.1), ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання з проходження військової служби у Збройних силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим Контрактом (а.с. 15-16).

Відповідно пункту 3 цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки.

Згідно з п. 4 Контакту сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку Контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Умови Контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі (п.9 Контракту).

Контакт набрав чинності з 29 листопада 2013 року (п.11 Контракту).

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2013 р. № 276 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2013 р. №69-К на посаду стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу як прибувшого з ІНФОРМАЦІЯ_2 та уклавшого контракт терміном на 3 (три) роки; з 29.11.2013 року зараховано до списків особового складу частини.

29 вересня 2016 року позивач звернувся до командира першого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п. а ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із закінченням строку дії Контракту. Однак, відповіді на рапорт відповідачем не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.01.2017, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", норми Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Згідно частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (пункт а).

Водночас, відповідно до частини 9 статті 23 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час закінчення дії контракту) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною 8 статті 26 цього Закону. (Під дію частини 8 статті 26 цього Закону позивач не підпадає).

Стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Отже, особливий період настає з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» оголошено рішення про проведення часткової мобілізації, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період з 18 березня 2014 року (з дня опублікування).

Отже, строк дії контракту про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час дії особливого періоду. Тому в силу норм закону (ч. 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу") його контракт було правомірно продовжено.

Відповідно до п. 2 ч. II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.01.2017 року встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Таким чином, згідно з вимогами чинного законодавства України, позивач набуває право на звільнення лише після того, як він вислужить 18 місяців з дати продовження контракту, тобто з 29 листопада 2016 року.

Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

Збройні Сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не визначено чіткого порядку припинення особливою періоду.

Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація.

Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію і з внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що представник позивача посилається на те, що 29 вересня 2016 року позивач звертався до командира першого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п. а ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із закінченням строку дії Контракту. Натомість, відповіді на рапорт відповідачем не надано.

Однак, з цього приводу слід зазначити наступне. Матеріали справи не містять підтвердження щодо даної обставини. При цьому, навіть існування такого рапорту не дає підстави позивачу та відповідачу не виконувати норми ч. 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якою встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та відмови в задоволенні позову.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198, статтями 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ) задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник