Справа № 822/1383/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1383/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

19 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Кравчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнанання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2.0 га з метою подальшої безплатної передачі у власність для введення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Завалійківської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про неповне з'ясування всіх обставин справи, що мають значення, і як наслідок невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 14.02.2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Завалійківської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

До заяви, як додатки, позивачем додано: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та викопіювання.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області своїм листом від 14.03.2017 року №К-3957/0-1511/6-17 відмовило позивачу у задоволенні його заяви, повідомивши одночасно, що відповідно до листа управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі дана земельна ділянка перебуває у власності (користуванні) третіх осіб.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області правомірно відмовило позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ТОВ "Агрофірма "Онікс".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Положеннями частини 3 статті 78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 ст. 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ст. 122 ЗК України, в редакції, яка діє з 01 січня 2013 року, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, належать центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

Аналогічні повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах області надані Головному управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Отже, у випадку наявності у особи бажання отримати у власність або користування земельну ділянку, вона повинна звернутися до відповідного органу клопотання про надання їм земельної ділянки, яке повинно бути розглянуте протягом встановленого строку та за наслідком якого повинно бути прийняте рішення про надання або відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою.

Статтею 122 ЗК України визначено розподіл повноважень щодо надання у власність або у користування земельних ділянок державної та комунальної власності.

Згідно з пунктом 2 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, ст. 122 ЗК України врегульовано відносини щодо передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Як було встановлено судом першої інстанції та віднайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, на яку претендує позивач, перебуває в оренді ТОВ "Агрофірма "Онікс" відповідно до договору оренди землі від 21.09.2015 року, укладеного строком на 20 років. Право користування зазначеною земельною ділянкою за ТОВ "Агрофірма "Онікс" зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2017 року.

Станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного в межах даної справи рішення про відмову в наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укладений ТОВ "Агрофірма "Онікс" договір оренди спірної ділянки від 21.09.2015 року є чинним і право користування цією земельною ділянкою за ТОВ "Агрофірма "Онікс", у порядку, передбаченому статтею 141 Земельного кодексу України, не припинене.

В розрізі встановлених обставин, судова колегія апеляційної інстанції критично ставиться до заперечень позивача стосовно доречності застосування судом першої інстанції при надані оцінки наявності у ТОВ "Агрофірма "Онікс" права користування спірною земельною ділянкою, положень п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст. 141 ЗК України, як таких, що є необгрунтованими та безпідставними.

До того ж, судова колегія бере до увагу ту обставину, що факт перебування земельної ділянки, яку бажає отимати позивач, у користуванні ТОВ "Агрофірма "Онікс" на праві оренди, апелянтом не заперечується.

Водночас, посилання позивача в апеляційній скарзі на частину 1 статті 148-1 Земельного кодексу України, судова колегія також вважає безпідставною, оскільки, як правомірно зазначив суд першої інстанції, зазначена норма регулює відносини між власниками та землекористувачами, які виникають після набуття права власності на земельну ділянку, однак, не визначає підстав для набуття такого права.

В даному випадку, умови та підстави для набуття громадянами права власності на землю із земель державної та комунальної власності шляхом безоплатної передачі за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, а також обмеження щодо передачі земельних ділянок державної та комунальної власності, які перебувають у власності або користуванні, визначає 116 Земельного кодексу України, де частиною 5 чітко визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що права апеляна ніяким чином не порушені, а відповідно і підстав для задоволення вимог апеляційної скарги на разі немає.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у відповідача законних підстав для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 липня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.