Справа № 642/2142/17
Суддя: Проценко Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№642/2142/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова Проценко Л.Г. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому, після уточнення позовних вимог просив визнати протиправними дії відповідача в частині відмови позивачці в перерахунку призначеної пенсії з 10.01.2011р. з урахуванням сум, що відповідають середньому розміру премій та на лікарняному за період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р. та інших виплат, в розмірах, зазначених в уточнюючій довідці Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Х/о від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51 та повернення зазначеної довідки без виконання; а також зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати пенсію з 10.01.2011р. в розмірі який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням середнього розміру премій, лікарняних, та інших виплат, починаючи з 11.01.2011р. та довічно.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких зазначив, що з 01.06,2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно ЗУ «Про державну службу», у звязку із тим, що відповідний закон не було прийнято. З 01.06.2015р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» припинені дії норм ЗУ «Про державну службу» в частині, яка стосується пенсійного забезпечення державних службовців, у тому числі ст. 37-1 цього Закону, яка регламентувала підстави для проведення перерахунку пенсій державним службовцям.

Також відповідач у письмових запереченнях просив розглядати справу в загальному порядку, однак згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд не вбачає підстав для слухання справи в загальному порядку, оскільки відповідачем не надано обґрунтованих доводів про недостатність повідомлених позивачем обставин по справі, і клопотання відповідача не підлягає задоволенню оскільки є необгрунтованим. Наданих до суду письмових доказів достатньо для розгляду справи у скороченому провадженні.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах пенсійного фонду України з 11.01.2001р. та отримує пенсію за віком.

З 1998р. ОСОБА_1 працювала в Державній податковій адміністрації у Жовтневому районі м. Харкова. 10.01.2011р. ОСОБА_1 була звільнена з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова з посади головного спеціаліста бухгалтерії за п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно довідки Центральної обєднаної ДПІ м. Харкова від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51, ОСОБА_1 за період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р. отримувала наступні премії та інші виплати: надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи на загальну суму 13669,69 грн., премії на загальну суму 23145,86 грн., премії до державних, професійних свят та ювілейних дат на загальну суму 2368 грн., інші виплати на загальну суму 11382,11грн. На всі ці виплати, які включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011р. єдиний внесок на загальнообовязкове державне страхування.

16.02.2017р. ОСОБА_1 зверталася до УПФУ у Холодно гірському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідок від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51. УПФ України у Холодно гірському районі м. Харкова протоколом №16 від 24.02.2017р. відмовило в перерахунку пенсії, мотивуючи відмову тим, що чинним законодавством здійснення перерахунку пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" «в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, яка була чинна на час призначення пенсії позивачці, пенсія державним службовцям призначається у розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислугу років та інших надбавок.

Згідно з ч.ч. 6,7 ст. 33 даного Закону, державним службовцям можуть встановлюватись надбавки за високі досягнення в праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» передбачено виплату державним службовцям допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить - основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Зокрема, додаткова заробітна плата визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Аналогічні положення містяться й в п.п. 2.2.2 п.2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, де вказано, що у склад фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, в тому числі за вислугу років, які мають систематичний характер, а відповідно до п.п. 2.3.3 п. 2 цієї інструкції матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом), що входить до складу фонду оплати праці.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплат праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що виплачені позивачці сума оплати днів тимчасової непрацездатності (лікарняні), премії та інші виплати, зазначені в уточнюючій довідці Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Х/о від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51, входять до системи оплати праці державного службовця, оскільки отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 20 лютого 2012 року справа № 21-430а11, постанова від 28 травня 2013 року справа № 21-97а13, постанова від 04 березня 2014 року справа № 21-14а14), що в силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування.

За таких обставин суд вважає, що пенсія позивачки повинна обчислюватись із врахуванням усіх виплат, вказаних в уточнюючій довідці Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Х/о від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51 оскільки з цих сум нараховувалися та були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі витупала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст. ст. 6-11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 167,183-2, 186 КАС України, ст.ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 19,22,46 Конституції України, ст.ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 33,35,37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, ст.ст. 40,41,46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 66,87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Київського обєднаного управління пенсійного фонду України м.Харкова в частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку призначеної пенсії з 10.01.2011р. з урахуванням сум, що відповідають середньому розміру премій та на лікарняному за період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р. та інших виплат, в розмірах, зазначених в уточнюючій довідці Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Х/о від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51 та повернення зазначеної довідки без виконання

Зобовязати Київське обєднане управління пенсійного фонду України м.Харкова перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 10.01.2011р. в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням середнього розміру премій та на лікарняному за період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р. та інших виплат, в розмірах, зазначених в уточнюючій довідці Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Х/о від 31.01.2017р. №21/20-30-05-51, починаючи з 11.01.2011р. та довічно.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Г. Проценко