Справа № 331/2888/17
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/125/2017
Справа № 331/2888/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Владиченко І.В.

за участю позивача- Шапочка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об»єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Запорізької області про визнання незаконними дій щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та зобов»язання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати незаконними дії відповідача щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці по довідці господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року; зобов»язати Центральне об»єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі 2а/0808/125/2012, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2013 року по справі 2а/0808/125/2012 та здійснити ОСОБА_1 починаючи з 01 грудня 2016 року перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% виходячи з розміру заробітної плати , визначеної у довідці господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплачених сум.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з»явився, в зв»язку з чим на підставі ст. 128 КАС України справу розглянуто у його відсутність.

Разом з тим до суду були надані заперечення відповідача , в яких останній в задоволенні позову просив відмовити , посилаючись на те, що управління діяло у спосіб та в межах чинного законодавства.

Третя особа у наданому суду клопотанні просила справу розглядати у відсутності представника господарського суду Запорізької області .

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 ОСОБА_2 України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об»єднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує довічне грошове утримання як суддя у відставці.

З 01.12.2016 року зріс розмір мінімальної заробітної плати та розмір заробітної плати працюючих суддів на відповідній посаді, з якої позивачу призначено довічне грошове утримання.

На підставі зазначеного ОСОБА_1 02.12.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя (правонаступником якого є відповідач) із заявою про проведення перерахунку її довічного грошового утримання к судді у відставці відповідно до довідки господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року про заробіток працюючого судді на відповідній посаді для перерахунку довічного грошового утримання.

Листом відповідача № 244/Ш-9 від 16.12.2016 року у проведені перерахунку щомісячного довічного утримання позивачу відмовлено, у зв'язку з тим, що на теперішній час не має порядку проведення такого перерахунку та відповідного програмного забезпечення.

Окремо, слід зазначити, що з тесту листа Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя № 244/Ш-9 від 16.12.2016 року вбачається, що відповідач погоджується з тим, що ОСОБА_1 має право на перерахунок довічного грошового утримання у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до положень ст. 142 Закону України № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року «Про судоустрій і статус суддів» та Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016. Але відповідач вказує, що на теперішній час не має порядку проведення такого перерахунку, у зв'язку з чим Пенсійний фонд України звернувся до Міністерства соціальної політики України з відповідним запитом щодо порядку проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці після 30.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно із ст. 8 ОСОБА_2 України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.»

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 ОСОБА_2 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 ОСОБА_2 України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_2 України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені ОСОБА_2 та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

08 червня 2016 року, Конституційним Судом України було прийняте Рішення № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_2 України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Даним рішенням визнано такими, що не відповідають ОСОБА_2 України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить ОСОБА_2 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать ОСОБА_2 України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку";

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Суд вважає, що у вказаному спорі також слід виходити з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Слід також зазначити, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Отже частинами 2-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що:

- суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

- Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, який відповідно до довідки Господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року становить 25 600,00, а отже рішення відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить ОСОБА_2 України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, рішенню Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, а тому є неправомірним , у зв'язку з чим позов в частині визнання незаконними дій щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та зобов»язання здійснити перерахунок підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що позов в частині позовних вимог зобов»язати Центральне об»єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя виконати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі 2а/0808/125/2012, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2013 року по справі 2а/0808/125/2012 не може бути задоволений, оскільки, по-перше , ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі 2а/0808/125/2012 лише відхилено апеляційну скаргу УПФУ та залишено без змін постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2012 року щодо спору між сторонами з інших підстав , а ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2013 року по справі 2а/0808/125/2012 стосується лише виправлення помилки у резолютивній частині постанови суду, крім того, порядок здійснення судом контролю за виконанням судових рішень та його форми визначено ст. 267 КАС України, яка визначає дві процесуальні форми контролю суду за виконанням рішень в адміністративних справах: судовий контроль за ініціативою суду (ч.1ст. 267 КАС України) та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших зацікавлених осіб (ч. 9 ст. 267 КАС України).

Відповідно до п.1 п. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншої стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 640 гривні 00 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 94 КАС України підлягають стягненню з на користь позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 8-11, 158-161 , 94,90 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об»єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Господарський суд Запорізької області про визнання незаконними дій щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та зобов»язання здійснити перерахунок задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Центрального об»єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці на підставі довідки Господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року.

Зобов'язати Центральне об»єднань управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді без обмеження граничного розмірі з 01 грудня 2016 року відповідно до довідки Господарського суду Запорізької області № 09-13/1204 від 30 листопада 2016 року з урахуванням вже виплачених сум за цей період.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об»єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає , до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення . У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:

24.07.2017 .