Справа № 643/7272/17
Суддя: Довготько Т. М.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/7272/17
Провадження № 2-а/643/292/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2017 року суддя Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М., розглянувши у скороченому провадженні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати: протиправним рішення відповідача від 21.04.2017 року щодо відмови в перерахунку пенсії державного службовця з 01.12.2015 року, у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів»; зобовязати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію державного службовця з 01.12.2015 року у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення у розмірі 80 %, на підставі довідки без дати № 01-1541, виданої Департаментом охорони здоровя Харківської міської ради з урахуванням всіх складових заробітної плати, викладених у довідці від 01.07.2016 року № 01-2217 за 60 місяців, які передували місяцю звернення позивача за призначенням пенсії вперше.

В обґрунтування позову зазначила, що з червня 2012 року вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію державного службовця за віком. 02.02.2017 року постановою Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/694/17 позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову до відповідача про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень від 05.12.2016 року щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії державного службовця з 01.12.2015 року у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів». 04.04.2017 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову, визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1, зобовязано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.12.2016 року. На виконання зазначеної постанови, відповідач по справі повторно розглянув заяву позивача та знову відмовив у проведенні перерахунку пенсії. Підставою відмови є те, що у звязку з набуттям чинності з 01.05.2016 року Закону України « Про державну службу» від 10.12.2015 року, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Представником відповідача подано заперечення проти позову, в яких він заперечує проти позову в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідачем зазначено, що Законом України від 28.12.2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку. Пункт 4 Постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким передбачаються умови та порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсії державним службовцям, виключено на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів». З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, ст. 90 якого визначає: пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, законодавством України, діючим на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії державного службовця, не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглядати дану справу на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за віком як державний службовець, призначену згідно Закону України «Про державну службу» в розмірі 80 % середньої заробітної плати, з 2012 року.

05.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії із розрахунку 80 % середнього заробітку згідно довідки про заробітну плату № 01-1541 без дати, наданої Департаментом охорони здоровя Харківської міської ради.

Як вбачається з довідки № 01-1541, без дати, виданої Департаментом охорони здоровя Виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно працює в Департаменті охорони здоровя Харківської міської ради на посаді начальника відділу кадрів та її заробітна плата з 01.12.2015 року становить: посадовий оклад 1723,00 грн., надбавка за ранг (9 ранг) 90,00 грн., надбавка за вислугу років (25%) 453,25 грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень, скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року, постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким: визнано протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії державного службовця, зобовязано УПФУ в Московському районі м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2016 року про проведення перерахунку пенсії.

Протоколом УПФУ в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 21.04.2017 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, з огляду на наступне. З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, ст. 90 якого визначає: пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачає можливості перерахунку пенсій у році підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Таким чином, законодавством України, діючим на момент звернення ОСОБА_1 з заявою від 05.12.2016 року про перерахунок пенсії державного службовця, не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним рішення відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 01.12.2015 року, позов до суду подано лише 07.06.2017 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи, що позивачем взагалі не порушено питання про поновлення строку звернення до суду та не зазначено поважних причин його пропуску, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 01.12.2015 року по 06.12.2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 3, 6, 22, 64 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 2012 року у розмірі 80 % від заробітної плати.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

У звязку з набуттям чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, повязані із пенсійним забезпеченням державних службовців. Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 05.12.2016 року.

Протоколом УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень, скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 року, постанову Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким: визнано протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05.12.2016 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії державного службовця, зобовязано УПФУ в Московському районі м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2016 року про проведення перерахунку пенсії.

Протоколом УПФУ в Московському районі м. Харкова від 21.04.2017 року позивачу повторно відмовлено у перерахунку пенсії.

Таким чином, виходячи з того, що заява про перерахунок пенсії подана позивачем після 01.05.2016 року, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Зважаючи на зміни, що сталися в законодавстві щодо пенсійного забезпечення державних службовців, підстави для визнання рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу протиправними відсутні.

Дані висновки зроблені з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема у справі " ОСОБА_2 проти України " зазначено, що навіть припускаючи, що зміни та доповнення до чинного національного законодавства становили втручання у право заявника на мирне володіння майном у розумінні положення ст. 1 Протоколу №1, перша та найважливіша вимога вказаного положення Протоколу №1 полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар. Такі зміни у національному законодавстві можуть обумовлюватись міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава-відповідач, у зв'язку з чим має широке поле розсуду щодо досягнення такого балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

Згідно ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позову, у звязку з чим відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 158-164, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 01.12.2015 року по 06.12.2016 року - залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в частині позовних вимог за період з 07.12.2016 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Довготько Т.М.