Справа № 815/1595/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1595/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Нехожиної О.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представників третіх осіб ДП «УКРАГРОСОЮЗ» Литвиненко Г.М. та СФГ «ЗАДУМ» Оксюти В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_4 до Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки Селянське (фермерське) господарство «ЗАДУМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Дочірнє підприємство «УКРАГРОСОЮЗ», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (правонаступник відділу Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області), про визнання протиправними дій, скасування запису про реєстрацію договору оренди землі та додаткової угоди,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача селянське (фермерське) господарство «ЗАДУМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача дочірнє підприємство «УКРАГРОСОЮЗ», відділ Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області, про визнання протиправними дій, скасування запису №31 про реєстрацію договору оренди землі від 27.09.2007 р. та додаткової угоди від 10.07.2008 р.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.09.2007 року між ОСОБА_4 та ДП «УКРАГРОСОЮЗ» був укладений договір оренди землі, а 10.07.2008 року - додаткова угода до цього договору оренди, на підставі якого ОСОБА_4 передала в оренду ДП«УКРАГРОСОЮЗ» власну земельну ділянку площею 3,48 га., яка знаходиться: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер:НОМЕР_1, строком до 31.12.2018 року. Позивачці не було відомо про те, що 03.09.2009 року договір оренди землі від 27.09.2007 року та додаткова угода від 10.07.2008 року, укладені між нею та ДП «УКРАГРОСОЮЗ», були зареєстровані в Ананьївському райвідділі Одеської регіональної філії ДП «ЦЕНТР ДЗК Держкомземі України, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.02.2009 року за №31. Укладений договір оренди землі від 27.09.2007 року не відповідав вимогам чинного законодавства України, а тому не міг бути зареєстрованим. Отже, дії відповідача з державної реєстрації договору оренди є протиправним.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача дочірнього підприємства «УКРАГРОСОЮЗ» про залишення адміністративного позову без розгляду, задоволено та адміністративний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача ОСОБА_1, представників третіх осіб ДП «УКРАГРОСОЮЗ» Литвиненко Г.М. та СФГ «ЗАДУМ» Оксюти В.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2007 р. між ОСОБА_4 (орендодавець) та ДП «Украгросоюз» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передала орендарю у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області загальною площею 3,48 га. Договір укладено строком на 5 років (а.с. 22-23).

10.07.2008 р. між ОСОБА_4 (орендодавець) та ДП «Украгросоюз» (орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 27.09.2007 р., якою продовжено строк дії договору до 31.12.2018 р. та змінено розмір орендної плати, інші умови договору залишено без змін (а.с. 25).

На виконання договору орендодавцем та орендарем складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 24).

03.02.2009 р. договір оренди землі від 03.02.2009 р. та додаткова угода від 10.07.2008 р., укладені між ОСОБА_4 та ДП «Украгросоюз», зареєстровано в Ананьївському райвідділі Одеської регіональної філії Державного підприємства Центр ДЗК Держкомземі України, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис №031 від 03.02.2009 р.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про залишення адміністративного позову без розгляду виходив з того, що ОСОБА_4 пропустила шестимісячний строк, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення з позовом до адміністративного суду.

Однак, колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції та вважає, що позовна заява ОСОБА_4 не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки управлінські дії відповідача, діючого як державний реєстратор, тобто суб'єкт владних повноважень, що оскаржуються ОСОБА_4, потягли за собою виникнення цивільних прав у юридичної особи, а саме права оренди земельної ділянки, що унеможливлює розгляд даної справи судами адміністративної юрисдикції.

Так, відносини із реєстрації договорів оренди землі на час укладення позивачкою договору оренди земельної ділянки регулювалися, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV, Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 2073 від 25.12.1998 р., Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 р., Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 р. (у редакції, чинній на момент укладення позивачкою договору оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до статей 20 та 30 цього ж Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент реєстрації зазначеного договору), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди) на час укладення позивачкою зазначених договорів оренди були визначені Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073, відповідно до п. 2 якого державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Чинне на той час законодавство, а саме Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах України від 04.05.1999 р. №43 та Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом цього ж органу від 02.07.2003 року №174 (в редакціях, чинних на момент державної реєстрації договору) передбачали одночасно реєстрацію договору оренди і права з цього договору в державному реєстрі земель з відміткою про це державного реєстратора.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

У статті 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 цього ж кодексу передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Системний аналіз вищевикладених норм процесуального права дає підстави для висновку, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між суб'єктом приватного права - фізичною особою та органом державної влади або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права, адже під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки, виходячи з заявлених позовних вимог, захист прав та інтересів позивачки підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, роз'яснивши позивачці право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов