Справа № 823/609/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/609/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Чаку Є.В.

При секретарі судового засідання: Дьяковій О.О.

За участі представника позивача: Ковальова Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Церкви Іоанна Богослава Черкаської єпархії Української Православної Церкви на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.17р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №823/609/17 за позовом Церкви Іоанна Богослава Черкаської єпархії Української Православної Церкви до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, Головківської сільської ради про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування акту та рішення, стягнення коштів

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати дії Черкаської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області протиправними; визнати протиправним та скасувати акт опису і попередньої оцінки майна від 23.06.16р. № 1, як такий, що складений з порушенням вимог чинного законодавства України до таких актів; визнати протиправним та скасувати рішення Головківської сільської ради від 05.07.16р. № 11-2/VII «Про прийняття на позабалансовий рахунок сільської ради безгосподарського майна», як таке, що прийнято без достатніх правових підстав, не відповідає вимогам чинного законодавства і визначеній законом компетенції сільської ради; стягнути з Головківської сільської ради на користь Церкви Іоанна Богослова Черкаської єпархії Української Православної Церкви грошову компенсацію у розмірі 47 060 грн. за 16,807 тонн пшениці, що було реалізовано; стягнути з відповідачів, у рівних долях, на користь Церкви Іоанна Богослова Черкаської єпархії Української Православної Церкви збитки, завдані позивачу неправомірними діями відповідачів, внаслідок яких було знищено частину врожаю, а саме: посіви пшениці площею 10 га та посіви вівса площею 10 га, загальною вартістю 23 3260 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.17р. адміністративний позов залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Позивач подав апеляційну скаргу.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема, не враховано, що оскарження дій та рішень відповідачів пов'язано порушенням цивільних прав та інтересів Позивача, а тому, на думку апелянта, до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність установлену ЦК України. Апелянт вказує й на те, що з метою відновлення порушеного права звертався до правоохоронних органів; кримінальне провадження було закрито лише 13.04.17р., після чого 15.04.17. Позивач звернувся до адміністративного суду, що залишено поза увагою суду першої інстанції при залишенні позову без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2,3 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки мають важливе значення для захисту порушених прав та адміністративного судочинства. У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб'єктів з погляду на її своєчасність.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Європейський суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули Конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач отримав копію акту опису і попередньої оцінки майна від 23.06.16р. № 1 - 16.07.16р., а копію рішення Гололвківської сільської ради № 11-2//VII від 05.07.16 «Про прийняття на позабалансовий рахунок сільської ради без господарського майна» - 28.07.16р. Вказані обставини визнає Позивач.

У позові зазначено, що довідавшись про вказані рішення, Позивач звернувся до Головківської сільської ради із заявою про скасування вказаного рішення сільради, на що отримав відмову (лист Головківської сільської ради від 23.08.16р. № 02-07/к-12).

Втім, позов подано лише 18.04.17р., тобто після закінчення шестимісячного строку, установленого статтею 99 КАС України.

Покликання апелянта на те, що спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, установлена ЦК України - помилкові, оскільки у позові йдеться про порушення прав позивача у публічно-правових відносинах у зв'язку з вчиненням дій та прийняттям рішень суб'єктами владних повноважень.

Якщо ж незаконний акт порушує права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, то спір є публічно-правовим, належить до юрисдикції адміністративного суду і звернення з таким позовом здійснюється у строки, передбачені статтею 99 КАС.

Цивільні відносини є приватно-правовими відносинами. Кожен учасник цих відносин є самостійним і має свій інтерес. Виникнення спору свідчить про конфлікт цих інтересів. Якщо незаконний правововий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування порушує права та інтереси особи в приватно-правовій сфері, то ці відносини регулюються цивільним законодавством. Водночас захист таких прав здійснюється в порядку цивільного судочинства і до захисту порушених прав застосовується позовна давність визначена ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск строку звернення до суду, установленого статтею 99 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У даному випадку, такі докази у матеріалах справи відсутні.

Звернення до правоохоронних органів із заявою з приводу спірних правовідносин та листування з відповідачами не є перешкодою для звернення до суду.

Покликання апелянта на те, що Позивач є релігійною неприбутковою організацією, тоді як звернення з позовом до суду вимагає сплати судового збору, - також не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Відповідно до статті 88 КАС України, позивач може ініціювати перед судом питання про зменшення розміру, звільнення від сплати, відстрочення чи розстрочення сплати судових витрат шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання із долученням відповідних доказів, які свідчать про незадовільне (скрутне) матеріальне становище позивача у справі.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Церкви Іоанна Богослава Черкаської єпархії Української Православної Церкви на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.17р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №823/609/17 - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.17р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №823/609/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Кузьмишина О.М.

Чаку Є.В.

Повний текст ухвали складений: 25.07.17р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Чаку Є.В.

Кузьмишина О.М.