Справа № 808/327/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2017 рокусправа № 808/327/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року у справі №808/327/17 за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання розпоряджень незаконними та їх скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: 1) визнати розпорядження №184-к від 26.12.2016 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків, пов'язаних з грубим порушенням чинного законодавства та перевищення службових повноважень у виді звільнення з посади державної служби, незаконним та скасувати його; 2) визнати розпорядження №185-к від 27.12.2016 про звільнення позивача з посади начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації Запорізької області з 27.12.2016 незаконним та скасувати його; 3) поновити позивача на посаду начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації Запорізької області з 27.12.2016; 4) стягнути з Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 27.12.2016 по день поновлення на посаді.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що Розпорядження голови Мелітопольської РДА Запорізької області №184-к від 26.12.2016 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, та Розпорядження №185-к від 27.12.2016 про звільнення її з роботи є незаконними. Позивач вважає, що у розпорядженні за №184-к від 26.12.2016 у порушення вимог ст.ст.69, 71, 73 Закону України "Про державну службу", а також постанови Кабінету Міністрів України №905 від 08.10.2008 "Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей" - не зазначено в чому саме полягає неналежне виконання нею службових обов'язків, та в чому полягає перевищення ОСОБА_1 службових обов'язків та які саме норми чинного законодавства було нею порушено та відносно яких обставин. Також, позивача у порушення вимог ст.69 та ст.71 Закону України "Про державну службу" - не ознайомили з результатами розгляду дисциплінарної справи відносно неї та з висновком за результатами службового розслідування. Також даним розпорядженням не встановлено який саме проступок вона скоїла та за якою частиною ст.65 Закону України "Про державну службу" її притягнуто до дисциплінарної відповідальності. На думку позивача, в порушення ст.ст.66-69 Закону України "Про державну службу" не враховано характер проступку, ступень вини та тяжкість дисциплінарного проступку, заподіяна нею шкода та обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника, у той час як звільнення з посади є винятком дисциплінарного стягнення, і може бути застосовано лише у разі дисциплінарних проступків, передбачених п.1,3,7,9-11, 13, 14 ч.2 ст.65 Закону України "Про державну службу". У зв'язку з тим, що позивач, на його думку, не скоював дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення з посади у відповідності до вимог ст.87 ч.4 Закону України "Про державну службу", то її звільнення з цих підстав також вважає незаконним. Крім того, в розпорядженні про звільнення позивача з посади також не зазначено за який проступок ОСОБА_1 звільнено та в чому він полягає, що також, на думку позивача, свідчить про його незаконність.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що висновок суду про те, що позивач одноосібно вирішила долю малолітніх ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнявши рішення про їх роз'єднання не відповідає дійсності, оскільки згідно вимог п. 74 постанови КМУ від 08.10.2008 року №905 «Про затвердження порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей» повідомлення про надання (ненадання) згоди на роз'єднання братів та сестер при усиновленні оформлюється на бланку районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради, підписується головою (заступником голови), скріплюється печаткою та надсилається у службу у справах дітей за місцем їх проживання для врахування під час підготовки проекту рішення про доцільність усиновлення та його відповідність інтересам дитини. Позивач зазначає, що рішення про роз'єднання, на підставі якого підписане повідомлення про можливість роз'єднання малолітніх дітей, підписано заступником голови райдержадміністрації ОСОБА_5 та скріплено печаткою у відповідності до вимог Закону, тому за роз'єднання дітей має відповідати не позивач, а ті посадові особи, які приймали відповідне рішення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 жовтня 2016 року Службою у справах дітей було проведено тематичну перевірку служби у справах Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області з питань усиновлення, за результатами якої складено довідку.

Згідно наданої до матеріалів справи Довідки «Про перевірку діяльності служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації з питань усиновлення», складеної 19.10.2016 головним спеціалістом сектору опіки, піклування та усиновлення Служби у справах дітей, встановлено, що районна служба є самостійним підрозділом, який є підзвітним і підконтрольним голові райдержадміністрації та Службі облдержадміністрації. Також встановлено, що відповідальною особою за роботу з усиновлення є начальник, що не закріплено у посадовій інструкції та наказі, оскільки він (начальник) здійснює координацію та контроль в службі, але не забезпечує безпосереднє ведення справ з питань усиновлення. Отже, ОСОБА_1 особисто веде облік дітей, які можуть бути усиновлені (станом на 19.10.2016 на місцевому обліку з усиновлення перебуває 22 дитини). Відповідно до п.7 постанови КМУ №905 та на підставі відповідних документів на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, взяття дітей на місцевий облік зазначається у Книзі обліку дітей, які можуть бути усиновлені (книгу оформлено відповідно до додатку 1 із змінами, внесеними до Порядку, зазначено дату, коли розпочато книгу - 31.01.2011, прошнуровано), але у період із 23.12.2015 до 18.07.2016 за порядком від №№264 до 268 запис про дітей ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відсутній, за умови, що цих дітей за порядком від №№57-59 зазначено у книзі обліку усиновлених дітей, за умовами проживання і виховання яких здійснюється нагляд (прошито та пронумеровано відповідно). (т.1, а.с.40-41).

Крім того, 25 жовтня 2016 року Службою у справах дітей Запорізької ОДА було складено та направлено до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області направлено лист «Про грубе порушення законодавства щодо усиновлення дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», що в ході тематичної перевірки проведеної 19.10.2016 року було з'ясовано, що в книзі обліку усиновлених дітей, за умовами проживання яких здійснюється нагляд, зазначено таких: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, однак у книзі обліку дітей, які можуть бути усиновлені (розпочато 31.01.2011 року) запис про них відсутній.

Також в листі зазначено, що відбулась перевірка документів, що зберігаються у справах на зазначених вище дітей. З'ясовано, що на підставі позовної заяви органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністраці матір дітей ОСОБА_2 ОСОБА_8 було позбавлено батьківських прав Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області (рішення від 15 березня 2016 року). За усною інформацією, яку підтверджено головним спеціалістом із профілактичної роботи - ОСОБА_9, зазначені малолітні на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, не перебували Таким чином, перевіркою з'ясовано, що районною службою порушено виконання наказу Мінсоцполітики України від 20.01.2014 №27 "Про порядок ведення службами у справах дітей обліку дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах" та не було проведено відповідну профілактичну роботу з сім'єю.

Крім того, в листі зазначено, що в ході проведення перевірки інших документів з'ясовано, що 25.04.2016 розпорядженням Мелітопольської районної державної адміністрації (далі - райдержадміністрація) ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. У цей же день (25.04.2016) сім'ї, яка перебувала на обліку кандидатів в усиновлювачі, було видано направлення для знайомства з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_10, за результатами якого було складено акт КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" ЗОР. Однак, сім'ю на облік кандидатів було поставлено 01.04.2016 як таких, що виявили бажання усиновити одну дитину (але не двох), віком від 2 місяців до 5 років. Відповідно до протоколу засідання районної комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 27 квітня 2016 року о 10.00 було розглянуто питання щодо надання згоди на роз'єднання рідного брата ОСОБА_2 та рідної сестри ОСОБА_10 з рідною сестрою ОСОБА_4. Встановлено, що комісією "вирішили: Підготувати повідомлення у відповідності до вимог п.74 Постанови Кабінету Міністрів України; від 08.10.2008, №905.Відповідно до документа райдержадміністрації від 27.04.2016 №846-У "Повідомлення про надання згоди на роз'єднання братів та сестер" було надано згоду на роз'єднання рідних брата та сестри з сестрою, але чітко не визначені умови, причини, підстави та обставини, що мають істотне значення, через які діти можуть бути роз'єднані. У свою чергу, 13.05.2016 відбулося знайомство іншої сім'ї, яка перебувала з 11.05.2016 на обліку кандидатів в усиновлювачі, з дитиною ОСОБА_4, про що складено акт КУ "Запорізький ОСБД "Сонечко" ЗОР. Таким чином, районною службою не було вжито заходів для забезпечення спільного проживання і виховання рідних дітей в сім'ї родичів, які мають переважне перед іншими право на усиновлення, або осіб, що виявили бажання усиновити кількох дітей, які є братами та сестрами.

Зважаючи на викладене в листі Служба у справах дітей Запорізької ОДА , просила: 1) провести службове розслідування щодо зазначених вище фактів, які є грубим порушенням законодавства про усиновлення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 3) надати копію розпорядчого документа про притягнення до відповідальності винних осіб.

Розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області по особовому складу від 26 жовтня 2016 року №129-К «Про проведення службового розслідування» на підставі листа Служби у справах дітей Запорізької ОДА від 25.10.2016 року та з метою перевірки фактів порушень чинного законодавства під час здійснення перевірки 19.10.2016 року доручено дисциплінарній комісії РДА з 26.10.2016 року по 11.11.2016 року провести службове розслідування, для перевірки фактів порушень чинного законодавства начальником служби у справах дітей РДА ОСОБА_1 та скласти висновок за результатами проведеного розслідування. Про результати розслідування письмово повідомити письмово Службу у справах дітей Запорізької ОДА.

Як вбачається з висновку дисциплінарної комісії, за наслідками службового розслідування комісія дійшла висновку про наявність у діях державного службовця ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та підстав для її притягнення до дисциплінарної відповідальності із застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Відповідно до Подання дисциплінарної комісії Мелітопольської РДА, керуючись ст.ст. 65-69, 71-77 ЗУ «Про державну службу» дисциплінарна комісія РДА рекомендувала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Розпорядженням голови Мелітопольської РДА від 26.12.2016 року №184-К, притягнуто ОСОБА_1, начальника служби у справах дітей РДА за неналежне виконання службових обов'язків, пов'язаних з грубим порушенням чинного законодавства та перевищення службових повноважень до дисциплінарної відповідальності з застосуванням дисциплінарного стягнення - звільнення з посади державної служби.

Розпорядженням голови Мелітопольської РДА від 27.12.2016 року №185-К, звільнено 27.12.2016 року ОСОБА_1 з посади начальника служби дітей державної адміністрації за вчинений дисциплінарний проступок п.4 ст. 87 ЗУ «Про державну службу».

Вважаючи зазначені розпорядження голови Мелітопольської РДА від 26.12.2016 року №184-К, та від 27.12.2016 року №185-К протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як посадова особа, яка особисто готує документи для усиновлення дітей та координує роботу районної служби у справах дітей в цілому припустилась грубих порушень вимог норм чинного законодавства, що підтверджено висновками службового розслідування, відтак, на думку суду першої інстанції, позивача було правомірно та обґрунтовано звільнено з посади державної служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЗУ «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частині 2 ст. 65 цього Закону містить перелік дисциплінарних поступків, що можуть бути підставою для звільнення зі служби, серед яких: порушення Присяги державного службовця, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.

У ч.1 ст.66 Закону України №889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу" зазначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно з ч.5 ст.66 Закону України №889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу" звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Як вбачається з висновку службового розслідування, до позивача рекомендовано застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби за перевищення службових повноважень.

Враховуючи той факт, що перевищення службових повноважень - вид дисциплінарного стягнення, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу», суд зазначає, що в разі доведення, що державним службовцем вчинено такий дисциплінарний проступок до нього може бути застосований крайній захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідно до приписів ч. 5 ст. 66 ЗУ «Про державну службу».

Відповідно до приписів ст. 71 ЗУ «Про державну службу», з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.

Постановою КМУ від 13 червня 2000 року затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно п. 1 Порядку, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських

жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян.

Встановлені обставини справи свідчать, що відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.06.2016 №75-к "Про створення дисциплінарної комісії Мелітопольської районної державної адміністрації" дисциплінарна комісія Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області провела службове розслідування щодо перевірки фактів порушень чинного законодавства про усиновлення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, виявлених 19.10.2016 Службою у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації, під час здійснення перевірки та з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого проступку начальником служби у справах дітей районної державної адміністрації ОСОБА_1 та встановила наступне.

Згідно матеріалів перевірки встановлено, що начальник служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_1 здійснює особисто облік дітей, які можуть бути усиновлені, тобто місцевий облік. Проте в Книзі обліку дітей, які можуть бути усиновлені, відсутній запис про дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. Однак, вказані діти зазначені у книзі обліку усиновлених дітей. Таким чином, начальником служби у справах дітей порушені вимоги Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою КМ України від 08.10.2008 №905 "Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей". Крім цього, питання визначення форми влаштування дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування розглядаються комісіями питань захисту прав дитини, як зазначено в постанові Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008р. №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини". Це питання не розглядалося на засіданні районної комісії. Пункт 74 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей встановлює, що роз'єднання братів і сестер, що перебувають на обліку дітей, які можуть бути усиновлені, не допускається. Частина 1 ст.210 Сімейного кодексу України встановлює, якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні. За наявності обставин, що мають істотне значення, суд за згодою органу опіки та піклування може постановити рішення про усиновлення когось із них або усиновлення їх різними особами. Роз'єднання братів і сестер у зв'язку з відмовою кандидатів в усиновлювачі від усиновлення будь-кого з них не допускається. Проте протокольним рішенням засідання районної комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 27 квітня 2016 року було надано згоду на роз'єднання рідних брата та сестри з сестрою. В ході службового розслідування встановлено, що засідання районної комісії не проводилося. Начальником служби у справах дітей одноосібно вирішено питання роз'єднання дітей, був підготовлений протокол засідання районної комісії і поданий на підпис. В повідомленні про надання згоди на роз'єднання від 27.04.2016 №846-У начальником служби чітко не визначено умови, причини, підстави та обставини, що мають істотне значення, через які діти можуть бути роз'єднані. Отже, начальником служби не вжито належних заходів для встановлення родичів дітей та забезпечення спільного проживання і виховання рідних дітей в сім'ї родичів, які мають переважне перед іншими право на усиновлення, або осіб, що виявили бажання усиновити кількох дітей, які є братами та сестрами.

Таким чином, на підставі вищенаведеного комісія дійшла висновку, що начальник служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_1 грубо порушила законодавство про усиновлення дітей-сиріт та дітей, позбавлених піклування, а саме, не було проведено засідання районної комісії з захисту прав дітей для вирішення форми влаштування дітей ОСОБА_11, одноосібно вирішила їх долю. 26.10.2016 ОСОБА_1, начальник служби у справах дітей райдержадміністрації, надала письмове пояснення дисциплінарній комісії про факти порушень законодавства, які виявлені перевіркою. Але, ОСОБА_1 не надала обґрунтованого пояснення своїм діям. Це вказує на те, що ОСОБА_1 свідомо допустила дії, які не відповідають вимогам чинного законодавства. На підставі вищенаведеного, дисциплінарна комісія вважає, що державний службовець ОСОБА_1 допустила протиправні винні дії, що є підставами для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а саме, грубе порушення законодавства та перевищення службових повноважень.

Згідно наявного в матеріалах справи Рішення №2 Мелітопольської РДА Запорізької області від 27.04.2016, комісія з питань захисту прав дитини надала згоду на роз'єднання рідного брата ОСОБА_11 та рідної сестри ОСОБА_10 з рідною сестрою ОСОБА_4 (т.1, а.с.95).

Відповідно до Обліково-статистичних карток дитини на ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_10, інформація про перебування дитини на обліку дітей, які можуть бути усиновлені стосовно зазначених дітей не міститься (т.1, а.с.96-101).

Позивач зазначає, що нею правомірно у спосіб визначений законодавством було ініційоване питання щодо роз'єднання рідних сестер та брата, оскільки пара, яка виявила бажання усиновити дітей не побажала всиновлювати ОСОБА_7, яка мала вади здоров'я. Відтак, роз'єднання дітей мало на меті забезпечення інтересів дітей та не суперечило чинному законодавству. Також, позивач зазначає, що не вона приймала рішення про роз'єднання дітей, тому нести відповідальність має не вона, а відповідні посадові особи.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.210 Сімейного кодексу України, якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні. За наявності обставин, що мають істотне значення, суд за згодою органу опіки та піклування може постановити рішення про усиновлення когось із них або усиновлення їх різними особами.

У п.74 "Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей", затвердженого 08.10.2008 постановою Кабінету Міністрів України №905, зазначено, що роз'єднання братів і сестер, що перебувають на обліку дітей, які можуть бути усиновлені, не допускається. В окремих випадках, за умови, що вичерпані усі можливості влаштування братів і сестер на виховання в одну сім'ю, районна, районна у мм.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем перебування дитини на місцевому обліку може надати згоду на роз'єднання братів і сестер при усиновленні в разі: коли один з братів, сестер страждає на тяжке захворювання, що вимагає спеціального догляду за дитиною; усиновлення дитини, яка виховується в дитячому або іншому закладі, в той час, як її брати, сестри проживають в сім'ях громадян України; наявності інших обставин, що унеможливлюють влаштування дітей на виховання в одну сім'ю. Роз'єднання братів і сестер у зв'язку з відмовою кандидатів в усиновлювачі від усиновлення будь-кого з них не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.213 Сімейного кодексу України, за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України: 1) в сім'ї якого виховується дитина; 2) який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється; 3) який усиновлює кількох дітей, які є братами, сестрами; 4) який є родичем дитини.

У п.35 "Порядку провадження органами опіки, піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини", затвердженого 24.09.2008 постановою Кабінету Міністрів України №866 (надалі - "Порядок провадження органами опіки, піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини"), серед іншого, зазначено: "… Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв'язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров'я, освіта, інші потреби".

Відповідно до п.36 "Порядку провадження органами опіки, піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини" рідні брати і сестри не можуть бути роз'єднані під час влаштування. У разі неможливості влаштувати їх разом через стан здоров'я одного з братів/сестер опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, керівники закладів зобов'язані забезпечити постійні контакти між дітьми, в тому числі періодичні зустрічі, листування, телефонні розмови, обмін фотокартками тощо. Якщо за віком або станом здоров'я дитина не може самостійно писати, повідомлення від її імені та з її слів пишуть особи, які здійснюють догляд за дитиною. Періодичність зустрічей встановлюється залежно від обставин перебування дітей, але не рідше ніж два рази на рік.

Як передбачено ч.1 ст.10 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої) від 27.11.2008, ратифікованої 15.02.2011 Законом України №3017-VI, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім'ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних.

У п.13 "Положення про районну комісію з питань захисту прав дитини", затвердженого 15.12.2008 Розпорядженням голови Мелітопольської РДА Запорізької області №1153, зазначено, що організаційне забезпечення діяльності комісії здійснюється службою у справах дітей (т.1, а.с.220-221).

Отже, позивач відповідно до своїх посадових повноважень є особою, відповідальною за оформлення документів щодо усиновлення дітей сирі та дітей позбавлених батьківського піклування, повинна була ретельно дослідити родинні зв'язки ОСОБА_11, ОСОБА_10 і ОСОБА_4, встановити всіх осіб які можуть взяти участь в усиновленні цих дітей, дослідити факт наявності або відсутності встановлених законом обставин для роз'єднання рідних брата та сестер.

Як вже зазначалось, згідно п.74 "Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей" роз'єднання рідних братів та сестер допускається чинним законодавством лише в разі, якщо вичерпані усі можливості влаштування братів і сестер на виховання в одну сім'ю.

Структура даної норми вказує на те, що ініціюванню процедури роз'єднання рідних братів та сестер має передувати низка дій (більше ніж одна) по влаштуванню дітей в одну родину, та в разі якщо всі можливості влаштування дітей в одну родину вичерпані дітей можу бути роз'єднано.

Суд зауважує, що факт відмови однієї пари усиновити трьох дітей ОСОБА_4 не свідчить, що вичерпаними є всі допустимі можливості влаштування дітей в одну сім'ю. Виходячи з обставин справи, враховуючи відсутність фактів на підтвердження вжиття посадовими особами інших заходів для забезпечення влаштування дітей в одну родину, крім запропонування усиновлення трьох дітей одній сім'ї, суд приходить до висновку, що в даному випадку взагалі були відсутні підстави для роз'єднання дітей ОСОБА_4, а позивач діяла з перевищенням власних повноважень.

Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_11, ОСОБА_10 і ОСОБА_4 мають тітку - ОСОБА_12 (сестру ОСОБА_2, позбавлену Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 15.03.2016 батьківських прав).

Відтак, при всіх рівних умовах ОСОБА_12 відповідно до ч.1 ст.213 Сімейного кодексу України мала переважне право на усиновлення ОСОБА_11, удочеріння ОСОБА_10 і ОСОБА_4 без роз'єднання дітей.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_12 рідна тітка дітей, яка постійно проживає в Ізраїлі, зверталась до позивача з метою усиновлення дітей, однак вони вже були усиновлені різними родинами.

Відтак, передчасне та безпідставне роз'єднання дітей та усиновлення їх різними родинами, призвели до порушення законних інтересів дітей, та позбавило ОСОБА_12 переважного права на усиновлення дітей - своїх рідних племінників.

Крім того, на користь наявності порушень в діях позивача, як відповідальної особи за усиновлення дітей, свідчить і рішення Апеляційного суду Запорізькій області від 12.01.2017 по справі №22-ц/778/190/17 (провадження №333/3340/16-ц), в якому, серед іншого зазначено, що Розпорядженням голови районної державної адміністрації Запорізької області від 25 квітня 2016 року малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За повідомленням Мелітопольської районної державної адміністрації від 27 квітня 2016 року №846-І комісія з питань захисту прав дитини 27 квітня 2016 року надала згоду на роз'єднання рідних брата і сестер ОСОБА_11, ОСОБА_10, які перебувають в КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Запорізької обласної ради і ОСОБА_4, яка перебуває в КУ "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко". Служба управління у справах дітей Запорізької міської ради 16 червня 2016 року надала висновок про доцільність усиновлення ОСОБА_4 подружжям ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які мають всі необхідні умови для матеріального забезпечення дитини. Ухвалюючи рішення про усиновлення малолітньої ОСОБА_4, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що малолітня ОСОБА_4 має старших брата і сестру, 2011 і 2013 року народження, які перебувають в КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", суд на порушення вимог ст.10 ч.4, 60, 213, 214 ЦПК України не з'ясував, які заходи вживалися службою у справах дітей для їх влаштування в одну сім'ю. Проте, з'ясування цієї обставини має суттєве значення. Як встановлено судом апеляційної інстанції, п. 74 "Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей" при усиновленні малолітньої ОСОБА_4 не дотриманий. Жодних заходів для влаштування дітей в одну сім'ю службою у справах дітей не вживалося. За інформацією Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 21 грудня 2012 року №2620/01-42, службовим розслідуванням дисциплінарної комісії Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області встановлено, що малолітні діти ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в книзі обліку дітей, які можуть бути усиновлені, не зареєстровані. Питання визначення форми влаштування вказаних дітей на засіданні районної комісії не розглядалося. Засідання комісії 27 квітня 2016 року, на якому нібито надавалася згода на роз'єднання дітей, не проводилося. Начальником служби у справах дітей питання роз'єднання дітей вирішено одноосібно, ніякі заходи для встановлення родичів дітей та забезпечення соціального проживання і виховання рідних дітей в сім'ї родичів, які мають переважне перед іншими право на усиновлення, не вживалися. (т.1, а.с.73-76, 207).

Особи, винні в порушенні законодавства щодо дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа несуть відповідальність відповідно до закону (ст.40 Закону України №2342-IV від 13.01.2005 "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування").

Згідно з ч.1 ст.67 Закону України №889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу" дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Як зазначено у ч.4 ст.67 Закону України №889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу", обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп'яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; 4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; 5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, оскільки відповідно до п.9 "Положення про службу у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області", затвердженого 11.07.2016 Розпорядженням голови Мелітопольської РДА Запорізької області (т.1, а.с.62-67), підготовкою документів для проведення процедури усиновлення займається начальник служби, то відповідачем вірно визначено персоніфіковану відповідальність ОСОБА_1 за порушення законодавства України відносно дітей - ОСОБА_11, ОСОБА_10 і ОСОБА_4.

Щодо доводів позивача про порушення її права на отримання висновку службового розслідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну службу», державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; 2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; 3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів; 4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

Згідно Порядку, копії акта службового розслідування за зверненням особи,

уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, органів державної влади надаються за рішенням керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування.

Позивач стверджує, що її не було ознайомлено з результатами службового розслідування, не було видано висновок, попри те, що вона письмово звернулась з заявою про видачу їй висновку.

Між тим, на підтвердження того, що позивачу було створено перешкоди в отриманні висновку, або протиправно не надано висновок коли вона за ним особисто прибула позивач не надає жодних доказів.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані розпорядження прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, звільнення позивача з посади державної служби також є законним та обґрунтованим, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення, а підстави для зміни або скасування постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року у справі №808/327/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова