Справа № 465/1619/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7091/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Ільчишин Н.В., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничного об"єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Франківського районного суду міста Львова від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничного об"єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій неправомірними, зобов"язання провести перерахунок та виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Залізничного об"єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, яким з урахування уточнених позовних вимог просила визнати неправомірною відмову пенсійного органу щодо врахування сум індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з яких нараховувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, до заробітної плати для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» із розрахунку 80% заробітної плати згідно наданої довідки Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 12.08 №2605-вих-1111, включивши до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, суми індексації, матеріальної допомоги та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з яких нараховувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 12 серпня 2013 року отримує пенсію, призначену відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 80% від сум заробітної плати, на які нараховувалися та сплачувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому, всупереч вимог ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова безпідставно не включено до розрахунку заробітку, з якого визначається пенсія, суми індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з яких нараховувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 31 травня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Залізничного об"єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо невключення до середньомісячного заробітку державного службовця ОСОБА_1 сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, сум індексації під час обчислення пенсії відповідно дост.37 Закону України «Про державну службу» протиправними. Зобов'язано Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації доходу починаючи з 15.03.2017 згідно довідки Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №2605-вих-1111 від 12.08.2013 в розмірі 80% середньомісячного заробітку державного службовця, на який нараховано та утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, із збереженням індексації пенсії з наростаючим підсумком за весь період з врахуванням фактично виплачених сум. Позовні вимоги про зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця за період з 12.08.2013 по 16.09.2016 включно залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що матеріальна допомога (на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань тощо) та індексація грошових коштів не зазначені в переліку складових заробітної плати, передбачених ст. 33 Закону України «Про державну службу», а тому не включаються до заробітку, що враховується при перерахунку пенсії державним службовця.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1 до Постанови № 988, зокрема, утворено Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова шляхом злиття Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова та Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 12.08.2013 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Франківському районі м.Львова як одержувач пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу».Стаж державної служби складає 11 років та 15 днів.

Пенсію визначено на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення пенсії) у розмірі 80 відсотків заробітної плати.

Водночас інші виплати, зокрема суми індексації заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких утримувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до розрахунку пенсії не включено.

На звернення позивача щодо перерахунку призначеної пенсії з урахуванням індексації, сум допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби, з яких було сплачено внески на обов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням довідки про заробітну плату №2605-вих-1111 від 12.08.2013 року, виданої Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова рішенням від 15 березня 2017 року № 4363/0320 у такому перерахунку відмовлено. Рішення мотивоване відсутністю правових підстав для проведення перерахунку пенсії.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в перерахунку та виплаті пенсії неправомірним, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII), в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з частиною четвертою статті 37 Закону № 3723-XII, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (із змінами та доповненнями) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці", визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно з п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713, до інших заохочувальних та компенсаційних виплат включаються суми матеріальної допомоги, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом).

Частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу", передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Згідно ч.1 ст.66 Закону України № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

В силу статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як наслідок, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

В даному випадку при вирішенні спірних правовідносин перевагу у застосуванні мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема, ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не положення Законів України "Про державну службу" та "Про оплату праці", які до спірних правовідносин є загальними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 14.05.2013 (справа № 21-125а13) та від 03.06.2014 (справа № 21-134а14), а відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Беручи до уваги вищевикладені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що отримані позивачем суми допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, з яких фактично нарахований та сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, входять до системи оплати праці державного службовця, а тому мають бути враховані при обчисленні пенсії.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці").

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, оскільки є додатковою заробітною платою та грошовим доходом населення, який згідно ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" враховуються при обчисленні пенсій.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Нормативно-правові акти, рішення Конституційного Суду України доводяться до відома населення у встановленому законом порядку та за загальним правилом набирають чинності з дня їх опублікування, з чим й слід пов'язувати момент, коли особа повинна була дізнатися про порушення свого права. Водночас надання контролюючими органами різного роду відповідей, роз'яснень на звернення громадян не повинні пов'язуватися з днем, від якого підлягає обчисленню строк з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та слугувати підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

Даною нормою визначено, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас судом враховано, що у разі коли виплати є регулярними, про своє порушене право позивач дізнається при настанні дати проведення відповідної виплати.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про залишення позовних вимог за період з 12 серпня 2013 року по 16 вересня 2016 року без розгляду.

Слід зазначити, що з самого визначення поняття пенсії слідує, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Однак, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про протиправність відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії позивачу з урахуванням індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, невірно визначив дату, з якої позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, що відповідно до п.1 ч.1 ст.201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни постанови суду першої інстанції в цій частині.

Судом першої інстанції визначено, що виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком.

Водночас при визначенні дати, з якої слід позивачу провести перерахунок та виплату пенсії, судом не враховано порядок звернення за перерахунком пенсії та строки перерахунку й виплати пенсії, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, враховуючи дату звернення ОСОБА_1 до органу пенсійного фонду із відповідною заявою (15 березня 2017 року), пенсія підлягає перерахунку, починаючи з 01 березня 2017 року.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обов'язку на відповідача провести перерахунок пенсії у розмірі 80 % від заробітної плати з включенням до заробітку, з якого визначалася пенсія, інших видів виплат, з яких справлялись страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати), починаючи з 01 березня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно п.1 ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити постанову суду першої інстанції з вищевикладених мотивів.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного об"єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова задовольнити частково, а постанову Франківського районного суду міста Львова від 31 травня 2017 року у справі № 465/1619/17 - змінити в частині дати початку періоду перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1, зазначивши 01 березня 2017 року замість 15 березня 2017 року.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова складена в повному обсязі 21.07.2017.