Справа № 804/2042/17
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 р. Справа № 804/2042/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі - Музиці Я.І. за участю: представника позивача - ОСОБА_1 третя особа - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу про скасування рішення, -
24 березня 2017 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулась до Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (далі - Інгулецький відділ ДВС, відповідач) треті особи, які не заявляють самостійні вимог на предмет спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу, в якому просить визнати неправомірними дії службових осіб Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 9810156 за виконавчим листом № 2-1399 від 27.05.2008 року, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу в частині передачі квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу; cкасувати постанову «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.01.2010 року, винесену головним державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Л.В. Шматковою, затверджену заступником начальника - Начальником Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Т.М. Гаращенко по виконавчому провадженню № 9810156; cкасувати акт «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.01.2010 року, винесену головним державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Л.В. Шматковою, затверджену заступником начальника - Начальником Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Т.М. Гаращенко по виконавчому провадженню № 9810156.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнив з викладених у ньому підстав.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час його проведення повідомлявся належним чином. В поданих до суду письмових запереченнях відповідач зазначив, що законодавство, яке на час виникнення спірних правовідносин регулювало порядок реалізації арештованого майна, на яке звернуто стягнення за виконавчим листом, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, не передбачало обов'язку державного виконавця запитувати/отримувати дозвіл органу опіки й піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 вересня 2001 року ОСОБА_3 одружилася з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15.09.2001 року, видане Виконавчим комітетом Інгулецької міської ради Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Від спільного шлюбу є дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.08.2002 року, видане Виконавчим комітетом Інгулецької міської ради Інгулецького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
08 липня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 08.07.2008 року, видане Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції.
09 жовтня 2012 року у ОСОБА_3 народилася друга дитина - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18.10.2012 року, видане Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області.
Так, ОСОБА_3 разом зі синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_7, що підтверджується довідкою № 30 від 22.01.2016 року, виданою Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова-Ком».
Згідно довідки № 2971 від 25.10.2016 року, яка видана Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради малолітній ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 з дня народження, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Також у вищезазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_7.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09 серпня 2001 року. 20 вересня 2001 року ОСОБА_7 зареєстрував договір купівлі - продажу вищезазначеної квартири та отримав реєстраційне посвідчення від 20.09.2001 року, видане КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».
У січні 2016 року ОСОБА_3 отримала з Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу позовну заяву (разом з доданими до неї копіями документів) ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та моїх малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - Інгулецький районний сектор у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про виселення та зняття реєстрації.
З позовної заяви та доданих до неї копій документів позивачу стало відомо про те, що 27 травня 2008 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1399/2008 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до вказаного рішення суду з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_6 борг на загальну суму 237500,00 грн.
Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було відкрите зведене виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-1399, виданого інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3.
23.09.2009 року, 11.11.2009 року, 17.12.2009 року зазначене вище майно (квартира АДРЕСА_2) передавалася на реалізацію з відповідною уцінкою та тричі не була реалізована у зв'язку з відсутністю покупців.
11.01.2010 року головним державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_9 було складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Згідно вищезазначеного акту квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу.
20.08.2010 року приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Чорна О.С. видала ОСОБА_6 свідоцтво, яким посвідчила право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1788.
07.02.2013 року ОСОБА_6 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та отримав Витяг з Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області за № 331541.
В лютому 2016 року ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулась до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою до ОСОБА_12, Інгулецький відділ державної виконавчої служби Криворізького МУЮ, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Чорна О.С., треті особи - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_7 про скасування акту про передачу майна та визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно.
У зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та позивач має право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання недійсним акту Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького, міського управління юстиції про передачу майна стягувачу ОСОБА_6, що складається з трьох кімнат, розташованих на восьмому поверсі дев'яти поверхового житлового будинку, житловою площею 37,2 кв.м, загальною площею - 64,4 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в рахунок погашення боргу було залишено без розгляду.
Так, правомірність та обґрунтованість дій службових осіб Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у виконавчому провадженні №9810156 за виконавчим листом №2-1399 від 27.05.2008 року виданого Інгулецьким районним судом м.Криврого Рогу в частині передачі квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу, постанови «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.01.2010 року та акту «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.01.2010 року є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади га органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону піддягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб га в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону піддягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну Виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.
Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.
Згідно п. 5 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучити, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів визначених цим Законом.
Відповідно до ст.52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Згідно з положеннями ст. 57 Закону України №606, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешт.
Державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, а саме квартири за адресою; АДРЕСА_6 так накладено арешт на зазначену квартиру, що належить ОСОБА_7
Згідно з правилами частин першої та третьої статті 61 Закону України № 606 XIV, реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині, восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.
Підготовка державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна передбачені пунктом 5.11 глави 5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №'74/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.12.99 за №865/4158.
Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 57 цього Закону.
Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ,ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 745/4038.
Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна неодноразово призначалися, але тричі не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок покупців.
Майно не було реалізовано на прилюдних торгах і після проведення повторної оцінки, і державний виконавець повідомив про це стягувала ОСОБА_6 запропонувавши йому залишити нереалізоване майно за собою згідно із статтею 61 Закону.
Статтею 61 Закону передбачено, що: «Якщо передане теорівельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі коли в місячний строк після переоцінки майно не буде продано, державний виконавець повідомляє про це стягувала і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна.
Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов'язаний у 15-дешіий строк з дня повідомлення державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно, внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь, якщо вартість непроданого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. З перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій, стягується виконавчий збір, а залишок коштів повертається боржнику.
Про передачу майна стягувач в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно».
Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 виявив бажання залишити за собою непродане майно, а саме квартиру за адресою; АДРЕСА_6, в якості погашення боргу за рішенням су,ту.
Після отримання Постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.01.2010 р. та Акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.01.2010 р., ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса та отримав 20 серпня 2010 р. свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.
Таким чином. Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами не передбачаюся на час виникнення спірних правовідносин отримання згоди органу опіки та піклування при здійсненні виконавчого провадження, оскільки примусова реалізація предмета іпотеки за виконавчим написом з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням виконавчого документу, виданого на виконання рішення суду.
Так, суд критично ставиться до доводів позивача про порушення Інгулецьким ВДВС порушені вимоги інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, оскільки реалізація спірної квартири відбулася у 2010 році, а інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за №512/5 та набрала чинності у 2012 р., після реалізації арештованої квартири.
На час реалізації квартири державні виконавці керувався (чинними на час виконання виконавчих дій іншими нормативно-правовими документами, а саме: Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.01.1999 №74/5,Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке затверджено наказом Міністерства юстиції країни від 27.10.1999 року №68/5.
Разом із цим, суд критично ставиться до посилання позивача на порушення відповідачем ст.12 Закону Украйте «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», згідно вимог якого держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, з огляду на наступне:
Згідно з ч.3 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які піддягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Вказана норма закону забороняє без дозволу органів опіки і піклування вчиняти правочини саме батькам або особам, які їх замінюють.
Відповідно до Преамбули Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» цей Закон визначає загальні засади соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними особами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією та законодавством України, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у системі соціального захисту населення.
За приписом ст.2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» бездомність - соціальне становище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання бездомна особа - особа, яка перебуває у соціальному становищі бездомності. До бездомних осіб належать безпритульні особи та особи, які мають притулок; безпритульна особа - повнолітня особа, яка проживає на вулиці, в парках, підвалах, під'їздах будинків, на горищах, об'єктах незавершеного будівництва, в інших місцях, непризначених та непридатних для проживання, у тому числі жилих приміщеннях, що перебувають в аварійному стані; безпритульні діти - діти, які були покинуті батьками, самі залишити сім'ю або дитячі заклади, де вони виховувалися, і не мають певного місця проживання.
Таким чином, неповнолітня дитина мешкає разом з матір'ю, не є покинутою батьками, або такою, що сама залишила сім'ю, отже норми вказаного закону не можуть бути застосовані до правовідносин щодо вказаної неповнолітньої дитини, а отже посилання Позивача на порушення відповідачем вказаних нормативно-правових актів є безпідставними.
У відповідності до ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають право без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо подіту або обміну житлового будинку, квартири; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.
Отже, реалізація законними представниками (батьками) від імені та в інтересах своїх малолітніх дітей повноважень щодо розпорядження нерухомим майном, можлива лише за умови надання на це дозволу органом опіки та піклування, який є органом, що від імені держави здійснює охорону і захищає права та інтересів дітей.
Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N«866 від 24 вересня 2008 року.
Відповідно до п.3 цього Порядку органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.
Пунктом 66 Порядку визначено, що служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документ: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).
Згідно із п.67 Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м.Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого виїдається заявникам служби у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.
З наведеного слідує, що лише у разі звернення батьків, опікунів або піклувальників до служби у справах дітей, відповідним органом з'ясовується наявність або відсутність обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а отже, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, надається лише батькам або особам, які їх заміняють.
Суд також звертає увагу, що протиправність в діях державного виконавця щодо винесення Постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення борі у від 11.01.2010 р. та Акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, без отримання попереднього дозволу органу опіки й піклування - відсутня, оскільки законодавство, яке на час виникнення спірних правовідносин регулювало порядок реалізації арештованого майна, на яке звернуто стягнення за виконавчим листом, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, не передбачило обов'язку державного виконавця запитувати/отримувати дозвіл органу опіки й піклування на реалізацію нерухомого майна право власності на яке або право користування яким мають діти.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що прийняті відповідачем постанову та акт «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.01.2010 року були прийняті на підставі та у спосіб передбачені чинним законодавством, а тому не підлягають скасуванню з викладених підстав.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу про скасування рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 04 липня 2017 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко