Справа № 127/2731/17
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №127/2731/17
Провадження № 2-а/127/273/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудь О. О., при секретарі Бедрак М.М.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій (відмови) неправомірними та зобов'язання здійснити розрахунок пенсії із зарахуванням заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій (відмови) неправомірними та зобов'язання здійснити розрахунок пенсії із зарахуванням заробітної плати.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком з 16 травня 2015 року, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що при поданні заяви про призначення пенсії за віком він надав довідки про заробітну плату, яку отримував з 2000 р. по 2016 р. на території Росії, зокрема в: гірничопромисловому підприємстві «Реткон», ЗАТ «Світлий», ЗАТ «Дальня тайга», ЗАТ «Артіль старателів «ВІТІМ», ЗАТ «Артіль старателів «ЛЕНА». Однак, відповідач відмовився проводити розрахунок пенсії, згідно наданих довідок, після 2000 року та провело зарахування заробітної плати за один підсумковий місяць, в якому виплачувалася заробітна плата за відпрацьований період вахтовим методом. Інші місяці роботи зараховувались з нульовим показником доходу. ОСОБА_3 зазначає, що виплата заробітної плати дійсно була проведена в кінці сезону, оскільки він проживав на території віддаленій від населених пунктів в службових квартирах працедавця та з забезпеченням харчування. Вказані дії, на думку позивача, є незаконними та протиправними, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить:

-визнати протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_5 з урахуванням заробітної плати з 01.01.1991р. по 31.12.1995р. згідно довідки №7 від 13.11.2015р., виданої ПП «Будтехсервіс» та 8 від 13.11.2015р., виданої ТОВ «Піонер ЛТД»;

-зобов'язати провести повторний розрахунок (перерахунок) пенсії за віком ОСОБА_3 починаючи з часу призначення з урахуванням щомісячної заробітної плати пропорційно розбиті на кількість відпрацьованих місяців, що раніше були враховані при обрахунку пенсії єдиною сумою відповідно до ст.. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

-стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця судовий збір.

До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої першу вимогу викладено в новій редакції: «визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо відмови починаючи з часу призначення з урахуванням щомісячної заробітної плати пропорційно розбиті на кількість відпрацьованих днів (місяців), що раніше були враховані при обрахунку пенсії єдиною сумою відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовну заяву разом з уточненнями підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці - Павич О.С. позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки він просить перерахувати розмір пенсії з 16.05.2015 року. Таким чином, вимоги що виходять за межі шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з відповідним позовом слід залишити без розгляду. Також зазначила, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 16.05.2015 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Додатково пояснила, що заробітна плата за грудень 2001р. та грудень 2002 р., згідно довідки №69 від 04.03.2015р., виданої ТОВ «Артіль старателів «Лена», не включено до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, оскільки суми зазначені в довідках, не відображені в наданих копіях особових рахунків. Довідка про заробітну плату від 01.07.2015р. ЗАТ Золотодобувної компанії «Північна» за період з 31.03.2005р. по 16.05.2005р., видана з врахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки, які можуть враховуватися лише за період трудової діяльності до 01.01.1992р. Таким чином, управління діяло правомірно. Крім того, заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, оскільки кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі. Кошти на сплату судового збору в Тимчасовому кошторисі на утримання апарату Управління Пенсійного фондлу України в м. Вінниці на 2017 рік не передбачені. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила відмовити ОСОБА_3 в задоволенні даного адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Павич О.С., дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 13-20), виданої на ім'я ОСОБА_3, суд вбачає, що останній працював:

-з 06.05.2000 року по 20.03.2003 року в гірничопромисловому підприємстві «Реткон» м. Бодайбо, Інкурської області;

-з 23.03.2003 року по 31.01.2005 року в ЗАТ «Світлий» п. Кропотким, Бодайбинського району, Іркутської області;

-з 31.03.2005 року по 16.05.2005 року в ЗАТ Золотодобувна компанія «Северна» м. Красноярськ;

-з 26.05.2005 року по 03.04.2006 року в ООО «Золотодобувний артіль старателів «Тайга» місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі;

-з 06.04.2006 року по 04.04.2007 року в ЗАТ «Дальня Тайга» м. Бодайбо, Іркурська область;

-з 04.04.2007 року по 01.12.2007 року в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» м. Бодайбо, Іркурська область;

-з 02.04.2008 року по 08.12.2008 року в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» м. Бодайбо, Іркурська область;

-з 09.04.2009 року по 28.11.2009 року в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» м. Бодайбо, Іркурська область;

-з 13.05.2010 року по 16.08.2010 року в ТОВ «Новий Угахан» місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі;

-з 18.08.2010 року по 14.10.2010 року в ТОВ «Артіль Старателів «Лена» місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі;

-з 29.11.2010 року по 03.03.2011 року виплата допомоги по безробіттю;

-З 14.03.2013 року по 28.10.2013 року в в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» м. Бодайбо, Іркурська область;

-З 20.03.2014 року по 13.11.2014 року в в ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» м. Бодайбо, Іркурська область.

Отже, виходячи з вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач з 2010 року по 2014 рік працював на території Російської Федерації.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З копії лицьового рахунку ОСОБА_3 № 31 від 25.01.2016 року, виданого гірничопромисловим підприємством «Реткон» (а.с. 21), судом встановлено, що заробітна плата позивача у 2000 році становила: за червень - 325,42; за липень - 325,85; за серпень - 531,65; за вересень - 514,5; за жовтень - 561,19; за листопад - 0; за грудень - 28124,93, а всього 30383,54. Підтвердженням цього є також карточка особового рахунку (а.с. 25а).

Відповіно до довідки ЗАО «Дальня Тайга» від 30.06.2015 року, ОСОБА_3 отримав загальну заробітну плату за 2006 рік в сумі 97 922,72 руб. (а.с. 22).

Як вбачається з довідки ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» від 24.09.2015 року (а.с. 23), сума заробітної плати ОСОБА_3 становила:

-в 2007 році за період з квітня по листопад - 170 180,00 руб.;

-в 2008 році за період з квітня по грудень - 104 325,88 руб.;

-в 2009 році за період з квітня по листопад - 129 936,47 руб.;

-в 2011 році за період з квітня по листопад - 195 867,65 руб.;

-в 2012 році за період з березня по листопад - 275 730,42 руб.

Загальна сума заробітку становить 876 040,42 руб. Також в даній довідці зазначено, що нарахування заробітної плати здійснювалося один раз в рік по закінченню промивочного сезону. В зв'язку з цим, щомісячна сума заробітної плати в довідці не вказана, а проставлені прочерки, оскільки кошти виплачувалися лише після закінчення сезону.

Згідно копії лицього рахунку ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» № 40 від 16.02.2016 року (а.с. 24), позивачу було нараховано заробітну плату в 2011 році в розмірі 195 867,65 руб., а саме: за квітень - 14 757,05 руб., за травень - 26 831,20 руб., за червень - 28 172,76 руб., за липень - 28 172,76 руб., за серпень - 30 855,88 руб., за вересень - 29 514,32 руб., за жовтень - 28 172,76 руб., за листопад - 9390,92 руб. За 2012 рік ОСОБА_3 була нараховано заробітну плату в розмірі 275 730,42 руб., з якої: за березень - 25 373,85 руб., за квітень - 35 523,39 руб., за травень - 35 523,60 руб., за червень - 33 831,98 руб., за липень - 37 215,20 руб., за серпень - 38 906,80 руб., за вересень - 33 832,00 руб., за жовтень - 35 523,60 руб.

За 2013 рік ОСОБА_3 була нараховано заробітну плату в розмірі 232 008,24 руб., з якої: за березень - 17 733,12 руб., за квітень - 32 510,72 руб., за травень - 26 599,68 руб., за червень - 28 077,44 руб., за липень - 33 988,48 руб., за серпень - 32 510,72 руб., за вересень - 31 032,96 руб., за жовтень - 29 555,12 руб.

За 2014 рік ОСОБА_3 була нараховано заробітну плату в розмірі 275 537,65 руб., з якої: за березень - 12 596,00 руб., за квітень - 34 639,00 руб., за травень - 29 915,50 руб., за червень - 29 915,50 руб., за липень - 36 213,50 руб., за серпень - 33 064,65 руб., за вересень - 34 639,00 руб., за жовтень - 36 213,50 руб., за листопад - 28 341,00 руб.

За 2015 рік ОСОБА_3 була нараховано заробітну плату в розмірі 251 650,00 руб., з якої: за березень - 14 334,48 руб., за квітень - 35 039,84 руб., за травень - 28 668,96 руб., за червень - 33 447,12 руб., за липень - 36 632,56 руб., за серпень - 33 447,12 руб., за вересень - 35 039,84 руб., за жовтень - 35 040,08 руб.

Проаналізувавши лицьовий рахунок ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» № 40 та довідку ЗАТ «Артіль старателів «Вітім» від 24.09.2015 року, суд приходить до висновку, що суми заробітної плати за 2011, 2012 роки збігаються. Таким чином, щомісячні розміри заробітної плати зазначені в лицьовому рахунку є вірними, а проставляння прочерків замість щомісячного розміру заробітної плати спричинене тим, що нарахування заробітної плати здійснюється один раз в рік по закінченню сезону. Також представником позивача повідомлялося, що виплата заробітної плати проводилася в кінці сезону, оскільки позивач проживав на території віддаленій від населених пунктів в службових квартирах працедавця та з метою запобігання крадіжки коштів.

Відповіно до довідки ТОВ «Артіль Старателів «Лена» від 26.08.2016 року (а.с. 25), заробіток ОСОБА_3 за квітень - грудень 2001 рік становив 51 338,00 руб.; за квітень-грудень 2002 рік - 49 983,00 руб. Слід зазначити, що заробітна плата нараховується один раз в рік в грудні місяці, тому за інші місяці в графах проставлені нулі, однак це не значить, що позивачу щомісяця не нараховувалася заробітна плата.

Також, з довідки ТОВ «Артіль Старателів «Лена», судом встановлено, що загальна сума заробітної плати позивача за 2010 рік становить 20 148,88 руб., з якої: за серпень - 2800,00 руб., за вересень - 6 000,00 руб., за жовтень - 11 348,88 руб. (а.с. 26).

Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсчійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача про пропущення ОСОБА_3 шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністратвиного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 100 КАС України, адміністратвиний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністратвиній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадженняч чи судового розгляду справи.

Як видно із матеріалів позовної заяви позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання письмової відмови органу Пенсійного фонду від 21 грудня 2016 року за № 343/Г-1. Таким чином, строк звернення до суду необхідно відраховувати, починаючи з дня отримання зазначеної відмови.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом в межах строку звернення, тому вимога представника відповідача про залишення частини позовних вимог без розгляду, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців (абзац 3 ч. 1 ст. 40 вищевказаного Закону).

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно із ч. 2 ст. 40 вищевказаного Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, зі змісту даної статті вбачається, що в законодавстві чітко визначено те, що сума коефіцієнтів заробітної плати береться за кожний місяць. Так, відповідачем в супереч положенням даної статті було допущено порушення норм законодавства та прав, інтересів позивача.

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Отже, заробітна плата за періоди роботи в Російській Федерації починаючи з 1 липня 2000 року відсутня в даних персоніфікованого обліку та враховується згідно довідок про заробітну плату, виданих підприємствами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено зарахування заробітної плати за один підсумковий місяць, в якому виплачувалася заробітна плата позивачу за відпрацьований період вахтовим методом. В зв'язку з цим, ОСОБА_3 було зменшено розмір пенсії, оскільки він працював декілька місяців, а відповідач його зараховував лише один місяць (в якому виплачувалася заробітна плата), інші місяці роботи проставлялися з нульовим показником доходу. Даний факт підтверджується довідкою ПФУ в м. Вінниці (а.с. 9-12). Однак, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач працював на підприємствах по декілька місяців, йому нараховувалася заробітна плата щомісячно, проте виплачувала лише в останній місяць роботи.

У відповідності зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 21.12.2016 року, позивачу роз'яснено, що він перебуває на обліку в управлінні з 16.05.2015 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними що містяться в системі персоніфікованого обліку. Так, заробітна плата за період роботи в Російській Федерації починаючи з 1 липня 2000 року відсутня в даних персоніфікованого обліку та врахована згідно довідок про заробітну плату, виданих підприємствами. Розмір пенсії позивача обчислювався із заробітної плати за періоди з 01.02.1989 року по 31.01.1994 р. та з 01.07.2000р. по 31.03.2015р. Заробітна плата згідно довідки № 10-882 від 25.03.2016р. з листопада 1999 р. по квітень 2000р. не входить в оптимальний варіант заробітної плати для обчислення пенсії. Заробітна плата за грудень 2001р. та грудень 2002р., згідно довідки №69 від 04.03.2015р., виданої ТОВ «Артіль старателів «Лена», не включено до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, оскільки, суми зазначені в довідках, не відображені в наданих копіях особових рахунків. Довідка про заробітну плату від 01.07.2015р. ЗАТ Золотодобувної компанії «Північна» за період з 31.03.2005р. по 16.05.2005р., видана з врахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки, які можуть враховуватись лише за період трудової діяльності до 01.01.1992р. Тому дана довідка не врахована при обчислені заробітної плати (а.с. 7-8).

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає протиправні дії у виді відмови починаючи з часу призначення з урахуванням щомісячної заробітної плати пропорційно розбиті на кількість відпрацьованих днів (місяців), що раніше були враховані при обрахунку пенсії, єдиною сумою, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з боку Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці, яке діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 19 Контитуції України, а отже в діях відповідача є порушенням чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджених асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, яке мотивоване тим, що відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Також, частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 19, 46 Конституції України, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.ст. 40, 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 9, 69, 71, 94, 99, 100, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій (відмови) неправомірними та зобов'язання здійснити розрахунок пенсії із зарахуванням заробітної плати - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо відмови починаючи з часу призначення з урахуванням щомісячної заробітної плати пропорційно розбиті на кількість відпрацьованих днів (місяців), що раніше були враховані при обрахунку пенсії єдиною сумою відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати провести повторний розрахунок (перерахунок) пенсії за віком ОСОБА_3 починаючи з часу призначення з урахуванням щомісячної заробітної плати пропорційно розбиті на кількість відпрацьованих місяців, що раніше були враховані при обрахунку пенсії єдиною сумою відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Присудити на користь ОСОБА_3 витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (судовий збір), які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьоїст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути поданая протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.О. Жмудь