Справа № 196/1016/16-а
Суддя: Бойко Ю. О.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/1016/16-а
№ провадження 2-а/196/48/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Чумак Т.В., позивача ОСОБА_1, представник Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області Продан І.В., представника Царичанської райдержадміністрації Бондаря О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області, Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, відкладаючи, як виняток, складання постанови у повному обсязі на строк п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 160 ч. 3 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

В Царичанський районний суд Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області та Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області,предмет якого складають такі вимоги: 1. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області, які полягають у наданні неправомірної консультації Царичанській райдержадміністрації у Дніпропетровській області по оформленню довідки від 25.08.2016 року № 01-30-2398/0/384-16; відмові здійснити їй перерахунок та виплату пенсії згідно із Законом України "Про державну службу", виходячи із 80% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії; 2. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області надати Царичанській райдержадміністрації у Дніпропетровській області роз'яснення по оформленню довідки встановленого зразка згідно із законодавством станом на момент мого звільнення 13.10.2010 для проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент призначення їй пенсії як держслужбовця); 3. Визнати протиправними дії Царичанської райдержадміністрації стосовно надання їй довідки не встановленої форми 25.08.2016 року № 01-30-2398/0/384-16; 4. Зобов'язати Царичанську райдержадміністрацію у Дніпропетровській області надати довідку встановленого зразка згідно із законодавством станом на момент мого звільнення 13.10.2010 для проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент призначення мені пенсії як держслужбовця); 5. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" виходячи із 80% заробітної плати, зазначеної у довідці встановленого зразка з 01.09.2016 року.

Як на підставу задоволення вимог посилалась на ст.ст. 19, 22, 58, 64, 92 Конституції України, ст.ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2014 року №213-VIII, постанову Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року №1013, постанову Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії" від 31.05.2000 №865,6, 11, 17, 18, 49, 71, 106, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на докази викладених в заяві доводів послалась на такі документи: копія паспорт громадянина України та картки фізичної особи - платника податків на ім'я ОСОБА_1 (а.с.11-12); копія пенсійного посвідчення на ім'я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а.с.13); копія довідки МСЕК АВ № 0028360 від 10.06.2013 року (а.с.14); копія розпорядження голови Царичанської райдержадміністрації від 13.10.2010. № 148-к "Про звільнення ОСОБА_1" (а.с.15); копії свідоцтв про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 від 28.01.2002р., № НОМЕР_2 від 06.05.2005р. (а.с.16); копія довідки від 25.08.2016 року № 01-30-2398/0/384-16 (а.с.17); копія листа від 30.08.2016 № 11189/03/33 (а.с.18); копія трудової книжки від 07.09.1976 року (а.с.19-21).

В обґрунтування позовних вимог вказала на таке.

Вона є інвалідом II групи загального захворювання по зору (довідка МСЕК АВ № 0028360 від 10.06.2013), працювала у Царичанській районній державній адміністрації на посаді завідувача юридичного відділу, а потім начальника юридичного відділу райдержадміністрації з 01.12.1999 року по 13.10.2010 року. Розпорядженням голови Царичанської райдержадміністрації від 30.11.1999р. № 65-к їй було присвоєно 11 ранг державного службовця. На момент звільнення із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з погіршенням стану здоров'я у неї був стаж роботи державної служби 10 років 11 місяців, загальний трудовий стаж 34 роки. Нею постійно сплачувались внески до Пенсійного фонду на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (свідоцтва № НОМЕР_1 від 28.01.2002 року, № НОМЕР_2 від 06.05.2005 року).

Переконана, що таким чином вона виконала усі норми законодавства, необхідні для призначення пенсії, як державному службовцю та набула права на її призначення у розмірі 80 % від заробітку відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та на подальший її перерахунок згідно зі ст. 3-1 вказаного Закону у разі збільшення розмірів заробітної плати працюючихдержавних службовців.

У серпні 2016 року їй стало відомо, що розміри заробітної плати у Царичанській райдержадміністрації збільшились, але Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області перераховувати призначену пенсію держслужбовця не збирається. У зв'язку з цим вона звернулась до райдержадміністрації з метою отримання необхідної для перерахунку пенсії довідки, однак, як вона пізніше дізналась, отримана довідка оформлена за консультацією працівників Управління ПФУ в Царичанському районі від 25.08.2016 року №01-30-2398/0/384-16 є невстановленої форми і їй в перерахунку пенсії буде відмовлено.

На її заяву до Управління ПФУ в Царичанському районі щодо перерахунку пенсії як державному службовцю вона отримала відповідь про відмову у перерахунку пенсії (лист від 30.08.2016 року № 11189/03/33).

Зазначає, що свою відмову Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області обґрунтовує тим, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2014 № 213-VIII з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р № 3723-ХІІ, а у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII скасовано, зокрема статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" 16.12.1993р № 3723-ХІІ (пункт 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону 889). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 3723.

Враховуючи те, що Закон 889 не передбачає перерахунку пенсій, в тому числі призначених згідно із Законом 3723, Постановою 1013 скасовано пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865, тому цей відповідач вважає, що підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій, які були передбачені статтею 37-1 Закону 3723, відсутні, а тому пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, не перераховуються.

Позивач ОСОБА_1 переконана, що дії Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області по відмові їй у перерахунку пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про державну службу" та надання юридично невірної консультації Царичанській райдержадміністрації по оформленні її довідки є протиправними, оскільки обмежують її конституційні права.

Так, згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини шостої статті 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент призначення їй пенсії) пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами І та II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І та II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Її пенсія, як державного службовця, починаючи з жовтня 2010 року обчислювалась виходячи з 80 % заробітної плати з урахуванням стажу держслужбовця, який становить більше 10 років.

Порядок та умови визначення розміру заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 (в редакції до 01 червня 2015 року) "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії".

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (з наступними змінами) розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором особи, що звернулася за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, поспіль перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи поспіль перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2003 року № 581 встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому, премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах стосовно визначених законодавством таких виплат у відповідному державному органі, з якого особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично їй встановлені.

Відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України "Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670" від 14 лютого 2011 року № 5-1, якою затверджено форму довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", в довідці міститься графа "Інші виплати", до якої вносяться відомості про отримані особою виплати, для яких не передбачені окремі графи, з подальшим розшифруванням цих виплат в рядку "*Інші виплати" та зазначено, що на всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Також, в довідці зазначається на підставі яких .первинних документів зазначена довідка видана (особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату).

Виходячи з наявних Управлінні ПФУ у Царичанському районі документів вбачається, що вона на момент призначення пенсії державного службовця (жовтень 2010 року) виконала усі необхідні умови для такого призначення, а тому має право і на перерахунок такої пенсії згодом.

Підпункт 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" визначив, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, у тому числі за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій, посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) працівників підвищуються відповідно до збільшення розміру посадового окладу працівника 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 (Офіційний вісник України, 2002р., № 36, ст. 1699), з встановленням з 1 грудня 2015 року у штатному розписі посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Таким чином, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", вона набула право і на перерахунок призначеної пенсії, виходячи з положень законодавства, що були чинні на момент виходу на пенсію по інвалідності з посади держслужбовця.

Позивач зазначає, що відмовляючи їй у перерахунку пенсії Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області посилається на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу". Тому переконана, що цей відповідач вважає, що і перерахунок пенсії не повинен проводитись у зв'язку з відсутністю правової норми. Проте таку позицію позивач вважає хибною з огляду на наступне.

Аналіз вищевикладеного положення дає підстави позивачу для висновку, що воно поширюється на тих осіб, яким пенсії призначаються (на теперішній час) спеціальними законами, а не на тих, яким вони вже призначені (в минулому часі).

Крім цього, згадане положення Закону № 213-УІІІ не містить посилання на конкретні норми законів чи підзаконних актів щодо пенсійного забезпечення осіб, які скасовуються. Підстав вважати, що скасовуються всі норми, як ті, що стосуються призначення, так і ті, що стосуються перерахунку пенсій, немає.

Застосування управлінням Пенсійного фонду України Царичанського району Дніпропетровської області норм Закону, які обмежують її конституційні права на соціальне забезпечення, є прямим порушенням Конституції України, Європейської соціальної Хартії, ратифікованої Україною, Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Протоколів до неї та принципів верховенства права і законності.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Відповідно до частин першої та третьої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки.

Стаття 37-1 Закону України "Про державну службу", до внесення в неї змін згідно Закону № 213-VIII, надавала право державним службовцям на перерахунок пенсії, з урахуванням підвищень заробітної плати працюючим державним службовцям згідно постанови Кабінету Міністрів У країни від 09 грудня 2015 року № 1013.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну службу" регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів державної влади, прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно частини першої статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина перша статті 5 КАС України визначає, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, пункт 1 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (принцип законності) визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (частина четверта статті 9 КАСУ).

В абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина, друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп зазначив, що в Україні, як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Згідно пунктів 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої відповідно до Закону України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу II Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод людини і громадянина. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується частиною другою та частиною третьою статті 22 Конституції України, згідно яких конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Позивач зазначає, що аналізуючи категорію "звуження змісту прав і свобод", Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: "Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку". Обсяг прав людини - це кількісні указники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци п'ятий, шостий пункту 4).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5- рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) роз'яснив своє розуміння словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного прав в жодному разі не може бути порушена".

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно зазначених у них прав і свобод людини і Громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області, застосовуючи до спірних правовідносин Закон № 213-VIII, фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Зазначене дає підстави вважати, що цим порушено приписи частин другої та третьої статті 22 Конституції України та частини 1 статті 58, статті 21 та 24 Конституції України.

Позивач вказує на те, що частиною другою статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі "Міллер проти Австрії" (ухвала щодо прийняття заяви № 6849/72 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Згідно змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Позивач зазначає, що аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany). Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом", вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, сплата внесків із заробітної плати державного службовця надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII "Про Заяву Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначних Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист орав людини і основоположних свобод" (Постанова № 462-VIII) схвалено заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позивач наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності", а саме розміру щомісячної пенсії, повинна застосовуватися в Україні.

Такий чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Позивач відмічає, що скільки із її заробітної плати позивача роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому дії Управління ПФУ у Царичанському районі Дніпропетровської області вважає прямим втручанням у її право на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована, в тому числі, через великий рівень інфляції.

ОСОБА_1 вказує, що із системного аналізу частини першої статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що "невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави". А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є "складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права".

Також Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження. Звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Однак, предметом регулювання Закону № 213-VІІІ є інше коло питань, ніж пенсійне забезпечення державних службовців, а саме: реалізація заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів і приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України (пояснювальна записка до Закону № 213-VIII).

У пункті 4 мотивувальної частини свого Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону про Державний бюджет. Зокрема, Конституційний Суд України вважає, що закон про Державний бюджет України, як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. При прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків пільг компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

У зв'язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007).

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як вказано у статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого рішення нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

ОСОБА_1 переконана, що станом на жовтень 2010 року вона виконала усі необхідні умови щодо призначення та отримання пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим, їй повинна виплачуватись пенсія відповідно до вказаного Закону та повинен бути здійснений перерахунок пенсії відповідно до законодавства чинного на момент її виходу на пенсію.

Позивач переконаний, що враховуючи вищенаведене, та всупереч принципу верховенства права та законності, відповідачі обмежили існуюче її право на пенсію по інвалідності, а відтак їх дії є протиправними.

Зазначає, що в системі аналізу спірних правовідносин, її порушене право підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області із одночасним відновленням такого права шляхом зобов'язання цього відповідача вчинити певні дії, а саме надати Царичанській райдержадміністрації юридично правильну консультацію щодо змісту довідки встановленого зразка за законодавством станом на 13.10.2010 для перерахування мої пенсії, перерахувати мені пенсію згідно Закону України «Про державну службу», виходячи із 80% від заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Бондар О.М. в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що офіційного звернення до райдержадміністрації від позивача не було, і жодних довідок установа позивачеві не надавала.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області Продан І.В. в судовому засіданні заявила, що Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1, вважає, що її вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству, у зв'язку з чим подано до суду письмові заперечення про таке.

Позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з 20.10.2010 у розмірі 80% від заробітної плати.

Пенсійне забезпечення державних службовців в період до 01.05.2016 року було врегульоване Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, зокрема ст. 37-1, передбачено право на проведення перерахунку пенсії, та було прийнято ряд нормативно-правових актів, в тому числі постанову Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії".

Вказали на те, що дотримуються позиції, згідно якої Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889- VІІІ скасовано, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, якою передбачалося право на проведення перерахунку пенсії.

Переконані, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" скасовано пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, яка набрала чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, мається практика по аналогічним спорам.

Апеляційні адміністративні суди підтримують позицію Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення державних службовців, пенсія яким була призначена відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Враховуючи вищевикладене, рішення комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій від 29.08.2016 № 45 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідним категоріям державних службовців, оскільки такий перерахунок чинним законодавством не передбачений.

Крім того, вважає за необхідне наголосити, що 02.09.2016 набрала чинності Постанова правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 № 15-2 "Про внесення змін до Постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1", зареєстрована в Міністерстві юстиції України за № 1020/29150 від 25.07.2016, якою виключено форми довідок, зокрема: - про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію; - про заробітну плату державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на посадах, з яких призначено (перераховано) пенсію.

Суд, з'ясувавши правові позиції сторін, перевіривши повноваження представника відповідачів, встановивши наявність для того законних підстав, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Згідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи.

Позивачеві ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.10.2010 року відповідно до закону України "Державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 була призначена пенсія по інвалідності у розмірі 80 відсотків від заробітної плати.

Відповідно до статті 37-1 цього Закону у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом ОСОБА_1 може претендувати на здійснення перерахунку призначеної їй пенсії у 2010 році, так як цією статтею Закон від 16.12.1993 року №3723-ХІІ був доповнений відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" від 16.01.2003 року № 432-IV, редакція якої далі була змінена відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 17.11.2005 року № 3108-IV.

Однак, відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд виходив з того, що відповідачами спростовано доводи позивача щодо самого факту офіційного звернення ОСОБА_1 до Царичанської райдержадміністрації про надання довідки для перерахунку пенсії державного службовця, а також щодо надання неправомірної консультації Управлінням ПФУ в Царичанському районі Царичанській райдержадміністрації, наслідком яких було б порушення зі сторони відповідачів прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, які підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства.

За викладених обставин суд позбавлений можливості прийняти постанову в межах даного провадження, яка б гарантувала захист інтересів ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин за відсутності порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так само, суд позбавлений можливості втрутитися в дискусію сторін про право пенсіонерів на перерахунок пенсії, оскільки такий спір сам по собі знаходиться поза сферою публічно-праових відносин у розумінні ст.ст. 2, 3, 6, 17 КАС України.

Документально підтверджених судових витрат не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову до Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області, Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області, які полягають у наданні неправомірної консультації Царичанській райдержадміністрації у Дніпропетровській області по оформленні довідки від 25.08.2016 року № 01-30-2398/0/384-16; про відмову здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно із Законом України "Про державну службу", виходячи із 80 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії; про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області надати Царичанській райдержадміністрації у Дніпропетровській області роз'яснення по оформленню довідки встановленого зразка згідно із законодавством станом на момент її звільнення 13.10. 2010 року для проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент призначення пенсії як держслужбовцю); про визнання протиправними дії Царичанської райдержадміністрації стосовно надання ОСОБА_1 довідки не встановленої форми 25.08.2016 року № 01-30-2398/0/384/16; про зобов'язання Царичанську райдержадміністрацію у Дніпропетровській області надати довідку встановленого зразка згідно із законодавством станом на момент звільнення ОСОБА_1 13.10.2010 року для проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент призначення пенсії як держслужбовцю); про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" виходячи із 80 % заробітної плати зазначеної у довідці встановленого зразка з 01.09.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через районний суд.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області Ю.О. Бойко