Справа № 489/2361/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2361/17
Номер провадження 2-а/489/284/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Бреженюк Н.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії

З адміністративного позову вбачається, що з 03.02.2012 р. позивачка перебуває на обліку в Центральному ОУПФ м. Миколаєва. До квітня 2015 р. вона отримувала пенсію, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 06.04.2015 р. позивачка звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію відповідно до ЗУ «Про державну службу», оскільки на той час вона працювала на посаді судді господарського суду Миколаївської області. З 01.04.2015 р. у звязку із змінами у законодавстві щодо пенсійного забезпечення деяких категорій осіб, позивачці було тимчасово, на період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. припинено виплату пенсію. Разом з тим, з 01.06.2015 р. правові підстави для не виплати позивачці пенсії відпали. Однак виплату пенсії позивачці було поновлено лише з 02.10.2015 р., коли вона набула статусу інваліда ІІ групи. В квітні 2017 р. позивачка звернулась до відповідача із проханням виплатити їй пенсію за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р. , проте відповідачем їй було відмовлено .

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати протиправно бездіяльність Центрального ОУПФУ м. Миколаєва Миколаївської області щодо невиплати за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р. ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком; зобовязати Центральне ОУПФУ м. Миколаєва Миколаївської області нарахувати та виплатити за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р. ОСОБА_1 призначену пенсію за віком; встановити місячний строк для подання Центральним ОУПФУ м. Миколаєва Миколаївської області звіту про виконання постанови.

Позивачка, згідно заяви, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача, згідно письмових пояснень, позовні вимоги не визнавав та проти них заперечував. Вказував, що правові підстави для виплати позивачці пенсії за спірний період відсутні. Крім того, позивачкою пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Дослідивши надані докази, суд встановив .

ОСОБА_1 з 03.02.2012 р. перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та до квітня 2015 р. отримувала пенсію, призначену відповідно до положень ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

06.04.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця у відповідності до вимог ЗУ «Про державну службу», оскільки на той час вона працювала посаді судді господарського суду Миколаївської області.

Відтак, з квітня 2015 р. позивачці було змінено вид отримуваної нею пенсії.

Разом з тим, з 01.04.21015 р. ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії відповідно до положень ЗУ «Про державну службу», оскільки набув чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України», ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про прокуратуру», ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, виплату пенсії позивачці було поновлено лише 02.10.2015 р. у звязку з тим, що вона набула статусу інваліда ІІ групи.

При цьому, п. 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» тощо.

В квітні 2017 р. позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй невиплаченої пенсії за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р., вважаючи її невиплату порушенням своїх прав.

Листом від 03.05.2017 р. відповідачем було повідомлено позивачці щодо відсутності будь-яких правових підстав для виплати пенсії за вказаний період, з посиланням на те, що на теперішній час вона не працює на посаді судді та отримує грошове забезпечення судді у відставці.

Статтею 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України установила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ч.1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції України є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію, працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, починаючи з указаної дати на позивачку не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачкою посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На вказаний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому, з 01 червня 2015 року до 02.10.2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачці пенсії.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Щодо доводів відповідача, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу з приводу застосування положень ст.99 КАС України, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд враховує, що позивачці призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 2012 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 01.04.2015 по 02.10.2015 р. позивачці, як особі, якій призначена пенсія у період роботи його роботи на посаді, що дає право на щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія не виплачується. Таким чином вказаним Законом передбачено припинення виплати, а не нарахування пенсії.

Відповідно до ч 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи, що спір у даній справі виник з приводу припинення виплати призначеної та нарахованої пенсії, загальний строк, визначений ст. 99 КАС України застосуванню не підлягає, а підлягає застосуванню положення ч 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що через бездіяльністю відповідача порушено конституційне право позивачки на відповідне пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо невиплати за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р. ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком неправомірною.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області нарахувати та виплатити за період з 01.06.2015 р. по 02.10.2015 р. ОСОБА_1 раніше призначену пенсію за віком, з урахуванням індексу інфляції.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в місячний подати звіт про виконання постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя : Н.С. Тихонова