Справа № 265/3453/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року справа №265/3453/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 265/3453/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 13 лютого 2017 року; зобовязання управління видати позивачу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 13 лютого 2017 року (а.с.2-3).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року позовну заяву задоволено частково. Зобовязано управління видати ОСОБА_2, довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) з 13 лютого 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 20-24).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобовязання взяття на облік та видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог щодо зобовязання взяття на облік та видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, управлінням зазначено, що на момент виникнення спірних правовідносин управління діяло правомірно відмовляючи позивачу у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи (а.с. 26-27).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Разом із апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 27).

25 липня 2017 року до канцелярії суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від позивача, в яких вона, посилаючись на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила суд залишити без змін постанову суду першої інстанції. Разом із запереченнями на апеляційну скаргу позивач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін , з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про що свідчить відмітка в її паспорті (зворотній бік а.с. 4).

Рішенням № 03-544 від 13 лютого 2017 року Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради відмовило позивачу у взятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи та видачі такої довідки у звязку з відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України 07 листопада 2014 року № 1085-р зі змінами та доповненнями (а.с. 5).

З аналізу даного рішення вбачається, що відмова обґрунтована тим, що село Староласпа Тельманівського району Донецької області не внесено до вищевказаного переліку.

Даним рішенням також встановлено, що позивач фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Правомірність дій управління щодо відмови у прийнятті на облік як внутрішньо переміщеної особи та видачі відповідної довідки є спірним питанням цієї справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в Переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085р від 07 листопада 2014 року в редакції Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1276-рнаселених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, села Староласпа Староласпинської сільської ради Тельманівського району Донецької області, на території якого зареєстрована позивач, не може бути підставою для відмови у захисті її прав, оскільки село фактично знаходиться на території,якої органи державної влади України не здійснюють свої функції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Крім того, Конституція України передбачає, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24); кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання (стаття 33); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46).

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі Закон № 1706) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частина 1 ст. 1 Закону № 1706 визначає, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік такої особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст.20 Закону № 1706 («Прикінцеві та перехідні положення») закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечать цьому Закону.

Як вбачається з розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р в редакції Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1276-р, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, на яке посилається відповідач як на підставу відмови, село Староласпа Тельманівського району Донецької області не входить до цих переліків.

Однак, факт тимчасової окупації, порушення прав людини та не функціонування органів державної влади на території, де зареєстрована позивач, а саме в селі Староласпа Тельманівського району Донецької області, підтверджується Постановою Верховної Ради України № 252 від 17 березня 2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», згідно якої було тимчасово запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, в окремих районах, містах, селищах і селах Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року, а також Постановою Верховної Ради України № 254-VІІІ від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

Згідно лінії розмежування, яка була визначена за Постановою Верховної Ради України № 252 від 17 березня 2015 року, село Староласпа Тельманівського району Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території.

Крім цього, постановою Верховної Ради України від 20 травня 2015 року № 457-VІІІ «Про внесення змін до Постанови Верховної Ради України від 11 грудня 2014 року № 32-VIII "Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів Донецької області" було змінено межі Тельманівського району, зокрема земель, що знаходяться у віданні Андріївської селищної ради, Мирненської селищної ради, Гранітненської сільської ради, Новоселівської сільської ради, Старогнатівської сільської ради, Чермалицької сільської ради.

Село Староласпа віднесено до Староласпинської сільської ради Тельманівського району і вказаною Постановою Верховної Ради України не увійшло до території Волноваського району, який контролюється владою України, а залишилося у складі тієї частини Тельмінавського району, на території якої органи державної влади України не здійснюють свої функції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановою Верховної Ради України № 252 від 17 березня 2015 року фактично визнано, що село Староласпа Староласпинської сільської ради Тельманівського району Донецької області знаходиться на окупованій території, яка розташована між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року, тобто на території, яка не контролюється владою України.

Відповідно до п.1ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина - визначаються виключно законами України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність в Переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085р від 07 листопада 2014 року в редакції Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1276-р населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, села Староласпа Староласпинської сільської ради Тельманівського району Донецької області, на території якого зареєстрована позивач, не може бути підставою для відмови у захисті її прав, відтак, позовні вимоги про зобовязання Управління соціального захисту населення Лівобережного району видати ОСОБА_2 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з дати її звернення до відповідача, тобто з 13 лютого 2017 року, є такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи та видачі відповідної довідки апелянтом не оскаржувалась.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дії щодо припинення виплати пенсії.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 265/3453/17за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4