Справа № 813/1648/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Справа № 813/1648/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокстрот» до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокстрот» до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2016 року №.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оспорюване ним податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом із порушенням норм матеріального права та є такими, що суперечать чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Фокстрот», за результатами якої податковим органом встановлено, що господарські операції між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Лідер» у листопаді-грудні 2015 року нібито були нереальними й насправді не відбувалися. У звязку з чим, відповідачем було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Однак, позивач стверджує, що такі висновки податкового органу є помилковими, оскільки його операції з ТзОВ «Еко Лідер» носили реальний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами укладеними договорами, актами прийому-передачі, податковими накладними та іншими первинними документами, а також дійсними обставинами справи. При цьому, позивач підкреслює, що всі первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій.

ТзОВ «Фокстрот» у позовній заяві вказує на сумнівність аргументів відповідача про нереальність спірних операцій, оскільки вони не можуть обґрунтовано вказувати на нездійснення таких господарських операцій. Тож, позивач вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому, податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про реальність господарських операцій позивача та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони ТзОВ «Фокстрот».

Таким чином, прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 03.05.2017 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві і просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, наголосив на правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки таке, на його думку, прийняте в повній відповідності з нормами чинного законодавства України, просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період із 16.11.2016 року по 29.11.2016 року Личаківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області було проведено виїзну позапланову документальну перевірку ТзОВ «Фокстрот» () з питань правомірності формування податкового кредиту, в тому числі по взаємовідносинах з ТзОВ «Еко Лідер» () по податкових деклараціях з податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №359/13-06-14-02/25554745 від 06.12.2016 року, у якому зафіксовано порушення ТзОВ «Фокстрот» п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 16784908,00 грн., в т.ч. за листопад 2015 року на суму 6758928,00 грн., за грудень 2015 року на суму 10025980,00 грн. по взаємовідносинах з ТзОВ «Еко Лідер».

В акті перевірки контролюючим органом було зроблено висновки про безтоварність операції між ТзОВ «Еко Лідер» та ТзОВ «Фокстрот», з огляду на те, що: -позивачем не надано додаткових підтверджень щодо відрядження керівника; -товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог законодавства; -незаконним є введення в обіг (первинний продаж) олії соняшникової; -наявні кримінальні провадження; -неможливим є провести зустрічну звірку ТОВ «Ойл Компані» з ТОВ «Еко Лідер».

У подальшому, на підставі акта №359/13-06-14-02/25554745 від 06.12.2016 року відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 року № щодо збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 25177362,00 грн. (за основним платежем на суму 16784908,00 грн. та штрафними санкціями на суму 8392454,00 грн.).

Не погоджуючись із рішенням Личаківської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області позивачем було оскаржено його в адміністративному порядку як за скаргою до Головного управління ДФС у Львівській області, так і за скаргою до Державної фіскальної служби України, які були розглянуті та залишені без задоволення.

Вважаючи свої права й надалі порушеними діями та рішеннями субєкта владних повноважень, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 21.12.2016 року №, позивачем було заявлено означений позов, у якому ТзОВ «Фокстрот» стверджує про відсутність підстав для прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення за відсутності порушень ним податкового законодавства та, відповідно, про протиправність такого рішення.

Розглянувши доводи сторін і дослідивши підстави прийняття субєктом владних повноважень оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд, щодо суті документованих господарських операцій між ТзОВ «Фокстрот» і ТзОВ «Еко Лідер» у листопаді-грудні 2015 року, які досліджувалися у ході проведеної відповідачем позапланової перевірки, відзначає наступне.

Так, відповідно до умов договору поставки від 12 листопада 2015 року №1211, укладеного між ТзОВ «Фокстрот» та ТзОВ «Еко Лідер», останнє здійснювало поставку олії соняшникової нерафінованої.

Умовами договору поставки від 12.11.2015 року №1211/15 встановлено, що товар поставляється на умовах ЕХW (франко-склад постачальника): -специфікація №1 від 13.11.2015 року до договору - олія соняшникова нерафінована у кількості 366,18 т. на складі за адресою: Запорізька обл., м.Пологи; -специфікація №2 від 25.11.2015 року до договору - олія соняшникова нерафінована у кількості 1191,58 т. на складі за адресою: Кіровоградська обл., м.Світловодськ, вул.Комарова, 116; -специфікація №3 від 25.11.2015 року до договору - олія соняшникова нерафінована у кількості 3284,13 т. на складі за адресою: Кіровоградська обл., м.Світловодськ, вул.Комарова. 116.

Матеріалами справи стверджується, що протягом листопада 2015 року ТзОВ «Еко Лідер» передало ТзОВ «Фокстрот» олію соняшникову нерафіновану у кількості 4841,89 т. загальною вартістю 100709447,00 грн. на підставі видаткових накладних:

-від 30.11.2015 року №409 у кількості 741,73 т. на суму 12850470,00 грн.;

-від 28.11.2015 року №407 у кількості 677 т. на суму 11729025,00 грн.;

-від 28.11.2015 року №405 у кількості 75,49 т. на суму 1307864,25 грн.;

-від 27.11.2015 року №404 у кількості 596,29 т. на суму 10330724,25 грн.;

-від 26.11.2015 року №403 у кількості 605,35 т. на суму 10487688,75 грн.;

-від 25.11.2015 року №388 у кількості 612,52 т. на суму 10565970,00 грн.;

-від 25.11.2015 року №402 у кількості 588,27 т. на суму 10191777,75 грн.;

-від 24.11.2015 року №382 у кількості 579,06 т. на суму 9988785,00 грн.;

-від 16.11.2015 року №372 у кількості 366,18 т. на суму 6472231,50 грн.

Загалом, якість олії соняшникової підтверджується посвідченнями про якість, виданими ПАТ «Пологівський ОЕЗ» та ТзОВ «Ойл Компані».

При цьому, ТзОВ «Фокстрот» здійснило розрахунки з ТзОВ «Еко Лідер» протягом 2015 року на суму 13214759,76 грн. та у березні 2016 року на суму 9031145,67 грн.

За наслідками проведеної господарської операції ТзОВ «Еко Лідер» склало для ТзОВ «Фокстрот» та зареєструвало в ЄРПН наступні податкові накладні:

-від 30.11.2015 року №81 на суму 15420567,00 грн., ПДВ - 2570094,00 грн.;

-від 28.11.2015 року №74 на суму 14074830,00 грн., ПДВ - 2345805,00 грн.;

-від 28.11.2015 року №82 на суму 1569437,00 грн., ПДВ - 261573,00 грн.;

-від 27.11.2015 року №73 на суму 12 396 869,00 грн., ПДВ - 2066145,00 грн.;

-від 26.11.2015 року №72 на суму 12 585 227,00 грн., ПДВ - 2097538,00 грн.;

-від 25.11.2015 року №50 на суму 12 679 164,00 грн., ПДВ - 2113194,00 грн.;

-від 25.11.2015 року №71 на суму 12 230 133,00 грн., ПДВ - 2038356,00 грн.;

-від 24.11.2015 року №68 на суму 11 986 542,00 грн., ПДВ - 1997757,00 грн.;

-від 16.11.2015 року №35 на суму 7 766 678,00 грн., ПДВ - 1294446,00 грн.

Податкові накладні, складені ТОВ «Еко Лідер» та зареєстровані в ЄРПН досліджувалися працівниками контролюючого органу під час проведення перевірки, що і відображено в акті перевірки. Як вбачається, у контролюючого органу під час реєстрації ТОВ «Еко Лідер» податкових накладних в ЄРПН не було жодних зауважень до таких накладних, що підтверджується квитанцією №1 про прийняття документу. Акт перевірки також не містить доказів щодо порушень при складанні та реєстрації ТОВ «Еко Лідер» податкових накладних, на підставі яких ТзОВ «Фокстрот» сформувало податковий кредит у розмірі 16784908,00 грн., що у свою чергу підтверджує правомірність формування ТОВ «Фокстрот» у листопаді та грудні 2015 року податкового кредиту по податкових накладних, отриманих від ТОВ «Еко Лідер».

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, жий здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вказано в пункті 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки на дату складання та реєстрації податкових накладних ТзОВ «Еко Лідер» було зареєстроване як платник ПДВ, а тому, на переконаення суду, відповідно мало право складати та реєструвати податкові накладні, на підставі яких ТзОВ «Фокстрот» і було сформовано податковий кредит.

Пунктом 5 розділу II наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 «Про ствердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання дконодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого дконодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» встановлено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, пінансової та іншої звітності, інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, з. також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в країні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні покументи, які містять відомості про господарські операції.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній юрмі та повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її формлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у дійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено , що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів га дбовязань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст.139 Господарського кодексу України, майном у сфері юсподарювання визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні дктиви), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності субєктів лісподарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом юрмах обліку майна цих субєктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі дійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних дсобів, коштів, товарів. Товарами у складі майна субєктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги.

Також, суд відзначає, що нормами ст.198 Податкового кодексу України, зокрема, обумовлено право на віднесення платником податку сум ПДВ до податкового кредиту, яке виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема (у відношенню до спірних операцій), дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є обєктом оподаткування або звільняються від оподаткування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за умови наявності належним чином оформлених і зареєстрованих податкових накладних (та безумовно, в разі призначення придбаних товарів, робіт чи послуг для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків і підтвердження відповідними первинними документами здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків було сформовано податковий кредит, що як викладено вище, знайшло своє належне підтвердження).

З приводу ненадання позивачем додаткових підтверджень щодо відрядження керівника, що свідчить про безтоварність операцій між ТзОВ «Еко Лідер» та ТзОВ «Фокстрот», то суд зазначає таке.

Так, в акті перевірки контролюючий орган посилається на те, що ТзОВ «Фокстрот» не надало в ході проведеної перевірки додаткових звітних документів на відрядження керівника Товариства до м.Києва та наказів на відрядження до м.Пологи і м.Світловодська, де було передано олію соняшникову від ТзОВ «Еко Лідер» до ТзОВ «Фокстрот». Проте, як зясовано судом, ТзОВ «Фокстрот» надало контролюючому органу накази про відрядження керівника:

-від 12.11.2015 року №1211-01 про відрядження керівника до м. Києва ТОВ «Еко Лідер» строком на 2 календарні дні з 15.11.2015 року по 16.11.2015 року включно;

-від 18.11.2015 року №1811-01 про відрядження керівника до м. Києва ТОВ «Еко Лідер», ТОВ «Рентінг» строком на 11 календарних днів з 20.11.2015 року по 30.11.2015 року включно.

ТзОВ «Фокстрот» до перевірки було надано також видаткові накладні на передачу олії соняшникової, в яких було вказано місце складання: м.Київ, що повністю узгоджується із пунктом відрядження, вказаному в наказах на відрядження, що надавалися під час проведення перевірки від 12.11.2015 року та від 18.11.2015 року і такі досліджувались судом у судовому засіданні.

Що стосується актів прийому-передачі сільськогосподарської продукції, підписаними керівниками ТзОВ «Еко Лідер» та ТзОВ «Фокстрот», то слід наголосити на тому, що такі акти взагалі не містять реквізиту: місце складання акту. В акті прийому-передачі лише вказано місце передачі олії соняшникової в залежності від складу (м.Світловодськ чи м.Пологи), а також вказано асортимент товару, кількість, ціна та загальна вартість, що повністю узгоджується з видатковою накладною, складеною та підписаною в м.Києві.

З 03.01.2017 року до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» було внесено зміни, щодо обовязкових реквізитів, які повинні мати первинні документи. При цьому, положення частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» взагалі не містять реквізиту щодо місця складання документу. Таким чином, первинний документ без вказання місця його складання є дійсним та підтверджує здійснення господарської операції.

Контролюючий орган не ставить під сумнів асортимент товару, кількість, ціну та загальну вартість олії, що вказані у видаткових накладних та актах прийому-передачі, та не ставить під сумнів чинність таких документів, а тому такі документи є дійсними та підтверджують здійснення господарської операції по поставці олії соняшникової.

Отже, суд, погоджуючись із позицією позивача, зазначає, що ненадання звіту про відрядження керівником ТзОВ «Фокстрот» та неотримання коштів на відряження не можуть бути доказами щодо неможливості здійснення господарської операції і формування податкового кредиту.

Посилання ж контролюючого органу в акті перевірки на оформлення товарно-транспортних нокладних не у відповідності до вимог наказу Мінтранспорту України від 14.10.1997 р. №363 за фактом відсутності інформації щодо пункту завантаження, перевантаження та зберігання вантажу, що вплинуло на формування податкового кредиту ТзОВ «Фокстрот» спростовується наступним.

Згідно з умовами договору поставки від 12.11.2015 року №1211/15, товар доставляється на умовах EXW (франко-склад постачальника) за специфікаціями.

Пунктом 6 специфікацій №1, №2 та №3 до договору поставки від 12.11.2015 року №1211/15 встановлено, що ТзОВ «Фокстрот» зобовязане протягом 30 днів з моменту отримання товару здійснити вивіз товару зі складу постачальника. За домовленістю сторін вартість перших тридцяти днів зберігання товару з моменту його передачі на складі включено у загальну вартість товару.

Водночас, взаємовідносини між ТзОВ «Еко Лідер» та ТзОВ «Фокстрот» не передбачали перевезення олії соняшникової протягом 30 днів з дати оформлення видаткових накладних (переходу права власності), згідно пункту 4 специфікації.

Олія соняшникова, придбана ТзОВ «Фокстрот» у ТзОВ «Еко Лідер» зберігалася на складах до вивезення товару для здійснення експортних операцій. Транспортування олії соняшникової від складу (м.Пологи чи м.Світловодськ) до порту навантаження здійснювалося TOB «ЗІМ Максімус», відповідно до умов договору комісії на укладення контракту на поставку товару від 04 листопада 2015 року №2/ll-ZF. Саме на підтвердження транспортування олії на замовлення ТОВ «ЗІМ Максімус» по умовах договору комісії на укладення контракту на поставку товару від 04 листопада 2015 року №2/ll-ZF і було надано ТзОВ «Фокстрот» контролюючому органу товарно-транспортні накладні. У той же час, ТзОВ «Фокстрот» не оформлялися товарно-транспортні накладні, оскільки перевезення не здійснювалося, проте по яких контролюючий орган робить висновки, що такі товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім того, контролюючий орган зробив в акті висновок про формування податкового кредиту ТзОВ «Фокстрот» за рахунок нереального придбання від ТзОВ «Еко Лідер» нібито «не ідентифікованого товару, введення в обіг якого (первинний продаж) не підтверджується фактом (законним джерелом) реального походження цих товарів у ТзОВ «Еко Лідер» попередніх ланках ланцюга його продажу, а саме: ПП «Придніпровський покрівельний дім» та ТзОВ «Ойл Компані».

Висновок контролюючого органу щодо неможливості ПП «Придніпровський покрівельний дім» та ТзОВ «Ойл Компані» виробництва та постачання олії соняшникової через невстановлення місцезнаходження, відсутності виробничих потужностей, основних фондів, отримання послуг оренди обладнання для виробництва олії чи послуг з переробки спростовується наступним.

Суд, позитивно оцінюючи доводи позивача, зазначає, що Податковий кодекс України не містить визначення «введення товару в обіг». Поняття «введення в обіг» міститься, зокрема, в положеннях Законів України «Про відповідальність за шкоду, звдану внаслідок дефекту в продукції», «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», «Про захист прав споживачів».

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено, що введення продукції в обіг - це будь-яке перше платне або безоплатне постачання продукції для її розповсюдження, споживання (використання) на ринку України. Подібне визначення введення в обіг міститься і в п.2 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», введення продукції в обіг - дії субєкта господарювання, спрямовані на виготовлення або ввезення на митну територію України продукції з подальшою самостійною або опосередкованою реалізацією на території України.

Тож, з аналізу положень чинного законодавства України «введення в обіг» - це виготовлення або ввезення на митну території України та перше платне або безоплатне постачання продукції для її розповсюдження, споживання (використання).

Судом зясовано, що для виробництва олії соняшникової ПП «Придніпровський покрівельний дім» використовувало виробничі потужності ПАТ «Пологівський МЕЗ» (м.Пологи, Запорізька область), а ТзОВ «Ойл Компані» використовувало виробничі потужності ПП «Світловодський млин» Кіровоградська область, м.Світловодськ, вул.Комарова, 116) на підставі договору оренди від17.12.2013 року №171312, укладеному між ТзОВ «Ойл Компані» та ПП «Світловодськ млин», що підтверджується наявною у контролюючого органу інформацією, отриманою в ході проведення перевірки та відображеною в акті перевірки.

ТзОВ «Еко Лідер» не виробляло олію соняшникову та не здійснювало первинний продаж олії, а тому відповідно не вводило такий товар - олію в обіг. ТзОВ «Фокстрот», яке придбало олію у ТзОВ «Еко Лідер», також не вводило її в обіг, тому поставка олії соняшникової ТзОВ «Еко Лідер» для ТзОВ «Фокстрот», на переконання суду, є законною.

Щодо тверджень контролюючого органу про безтоварність операцій між ТзОВ «Еко Лідер» і ТзОВ «Фокстрот» у звязку із наявністю кримінальних проваджень, то суд таких до уваги не приймає та звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 4 статті 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для адміністративного суду, що розглядає справу про травові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У даному ж випадку, податковим органом не наведено доказів про наявність вироків, які набрали законної сили по кримінальних провадженнях щодо посадових осіб ТзОВ «Еко Лідер» або ТзОВ Фокстрот», що ставить під сумнів зроблені ним в акті перевірки висновки про порушення ТзОВ Фокстрот» вимог статті 198 Податкового кодексу України щодо формування податкового кредиту то взаємовідносинах з ТзОВ «Еко Лідер».

Суд також відзначає, що в даному контексті предметом інтересу позивача як господарюючого субєкта є в першу чергу бажаний для нього результат, тобто, виконання субпідрядником робіт, згідно поставлених вимог, а не детальні умови чи організаційні аспекти їх виконання (такі як умови залучення субпідрядником ресурсів і засобів для виконання робіт). При цьому, провадячи свою підприємницьку діяльність позивач не зобовязаний здійснювати перевірку легальності чи правомірності діяльності своїх контрагентів, дотримання ними законодавства України, повноваження їх представників, легальності наявних у них матеріальних засобів і ресурсів, умов залучення ним ресурсів для виконання замовлених робіт тощо для цього позивачеві не надано відповідних повноважень та компетенції.

Окрім цього, суд наголошує на тому, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, оскільки співпраця та наявність господарських відносин із особами, які допустили порушення законодавства, не свідчить автоматично про допущення порушень самим платником податків, за умови якщо ним особисто порушень закону допущено не було.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного субєкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого, визначено й у практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес ОСОБА_3» проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обовязків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, допущені порушення податкового законодавства постачальником товару, робіт чи послуг тягнуть негативні наслідки саме для такої особи та не впливають на право замовника товарів, робіт чи послуг на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість чи формування витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобовязань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

Відтак, припущення податкового органу про порушення податкового законодавства контрагентом позивача (ТзОВ «Еко Лідер») чи іншими особами не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання такими особами вимог закону. Лише у разі, якщо буде встановлено, що платник податку знав про такі обставини і його дії були узгодженими з недобросовісними платниками податків, посилання на них буде обґрунтованим. Така позиція узгоджується з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

При цьому, на виконання принципу змагальності при вирішенні адміністративних спорів, позивачем надано суду докази реальності виконання конкретних господарських операцій між ТзОВ «Фокстрот» і його контрагентом, їх обсяг, зміст вартість та ін.

З приводу подальшої реалізації ТзОВ «Фокстрот» олії соняшникової, придбаної останнім у ТзОВ «Еко Лідер», то суд зауважує наступне.

Так, як стверджується матеріалами справи, ТзОВ «Фокстрот» було уклало з ТОВ «ЗІМ Максімус» договір комісії на укладення контракту на поставку товару від 04 листопада 2015 року №2/11-ZF. ТзОВ «Фокстрот» на підставі договору комісії на укладення контракту на поставку товару від 04 листопада 2015 року №2/11- ZF, передало ТзОВ «ЗІМ Максімус» для подальшої реалізації олію соняшникову, придбану у ТОВ «Еко Лідер».

При цьому, передача олії соняшникової від ТзОВ «Фокстрот» до ТзОВ «ЗІМ Максімус» здійснювалася на підставі видаткових накладних (передача комісіонеру на експорт):

-від 16.11.2015 року№372-К; -від 24.11.2015 року №82-К; -від 25.11.2015 року №388-К;

-від 25.11.2015 року №402-К; -від 26.11.2015 року №403-К; -від 27.11.2015 року №404-К; -від 28.11.2015 року №405-К; -від 28.11.2015 року №407-К; -від 30.11.2015 року №409-К.

На виконання умов договору комісії на укладення контракту на поставку товару від 04 листопада 2015 року №2/11-ZF, ТзОВ «ЗІМ Максімус» уклало з компанією «Wellbegan International Corp» контракт від 06.11.2015 р. №F-0611, згідно якого було реалізовано олію соняшникову, придбану ТзОВ «Фокстрот» у ТзОВ «Еко Лідер».

ТзОВ «Фокстрот», у звязку з продажем ТзОВ «ЗІМ Максімус» олії соняшникової компанії «Wellbegan International Corp», було складено податкові накладні на проданий товар та зареєстровано в ЄРПН без будь-яких зауважень контролюючого органу.

Загалом, митний контроль експортних операцій щодо поставки ТОВ «ЗІМ Максімус» олії соняшникової компанії «Wellbegan International Corp» здійснювався Одеською митницею ДФС без встановлення будь-яких порушень митних правил, що підтверджується відмітками митного органу на митних деклараціях, які оформлялися при експортних операціях. Вивезення олії соняшникової компанією «Wellbegan International Corp» здійснено на підставі митних декларацій: №500010003/2015/014144; №500010003/2016/005091; №500010003/2016/007012; №500010003/2016/000098; №500010003/2016/000366; №500010003/2016/000393; №500010003/2016/000392; №500010003/2016/000394; №500010003/2016/000498; №500010003/2016/000507; №500010003/2016/000503; №500010003/2016/000654; №500010003/2016/000659; №500010003/2016/002065; №500010003/2016/002067; №500010003/2016/002947; №500010003/2016/006993.

Суд відзначає, що митний орган, який здійснив митне оформлення вивезення олії соняшникової за межі України, не встановив будь-яких порушень при проведенні митного оформлення олії соняшникової, що в свою чергу, підтверджує реальність господарської операції.

У даному ж випадку, ТзОВ «Фокстрот» під час проведення перевірки та під час адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 21 грудня 2016 року № надавало контролюючому органу первинні документи, які підтверджують подальшу реалізацію олії соняшникової, придбаної у ТзОВ «Еко Лідер».

Проведення господарських операцій ТзОВ «Фокстрот» по реалізації олії соняшникової нерафінованої, придбаної у ТзОВ «Еко Лідер», досліджувалося працівниками Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області в ході проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Фокстрот», про що було вказано в акті від 09.09.2016 року №238/14-04/25554745 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокстрот» () з питання своєчасності та повноти подання Звіту про контрольовані операції за 2015 рік», складеному за результатами такої перевірки.

В ході розгляду справи №813/3451/16 за позовом ТзОВ «Фокстрот» до Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення було підтверджено реалізацію ТзОВ «Фокстрот» олії соняшникової, придбаної у ТзОВ «Еко Лідер» (постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 року №876/910/17).

Відповідно до статті 124 Конституції України та 255 КАС України рішення суду, яке набрало законної сили, є обовязковим для всіх органів в т.ч. і для контролюючих органів й підлягає виконанню на всій території України.

Більш того, рухом активів між контрагентами по ланцюгу придбання олії соняшникової, поставкою олії компанії-нерезиденту через митний орган ДФС, а також набрання чинності судовим рішенням у справі №813/3451/16 спростовується висновок контролюючого органу щодо безтоварності операції по придбанню олії соняшникової між ТзОВ «Еко Лідер» та ТзОВ «Фокстрот».

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені Личаківською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач як субєкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що субєкт владних повноважень прийнявши оскаржуване рішення не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 року № слід визнати протиправним і скасувати, відповідно, заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № від 21 грудня 2016 року.

3.Судовий збір стягненню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 липня 2017 року.