Справа № 304/764/17
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/764/17
Провадження № 2-а/304/29/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі Гавій Л.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції Закарпатської області сержанта поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 943005 від 24 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до поліцейського Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції Закарпатської області сержанта поліції ОСОБА_1, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 943005 від 29 червня 2017 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 червня 2017 року інспектором поліції відносно неї було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 943005, згідно якої вона, того ж дня о 19.30 год. в м. Перечин на вул. Ужанській не виконала вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушила п. 2.2. «д» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови її визнано винною у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки інспектор поліції не зазначив, якими саме доказами доводяться обставини, зазначені в постанові, не встановив вину позивача та докази, якими вона доводиться, не визначав помякшуючи та обтяжуючі обставини, не встановлював, чи є підстави для передачі питання на розгляд громадської організації або трудового колективу, не зясував, чи підлягає взагалі вона адміністративній відповідальності з огляду на положення ст. 19 КУпАП. Зокрема, відповідачем не зясовано, де саме вона не виконала вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», де саме знаходиться цей знак, оскільки вулиця Ужанська в місті Перечині має значну протяжність і без зазначення конкретного місця скоєння правопорушення та місця його розгляду є не зрозумілим, що саме вона порушила. Крім того, відповідачем в ході притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зясовано також наявність обставин, визначених ст. 22 КУпАП, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, пояснивши, що 24 червня 2017 року він разом з напарником по зміні інспектором Чумою В.В. здійснювали патрулювання м. Перечин. Так, близько 19.30 год. по вул. Ужанській ним було зупинено транспортний марки «ЗАЗ Віда», який проїхав на знак пріоритету «Проїзд без зупинки заборонено». Виконуючи вимоги інструкції, він представився водію, яка є позивачем у даній справі, пояснив суть порушення та, за відсутності будь-яких заперечень з боку водія ОСОБА_2, яка навпаки, визнала свою вину, склав постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. При розгляді справи також просив врахувати наданий матеріал відеофіксації даної події з камери спостереження Перечинської міської ради.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву, в якій позов підтримали в повному обсязі та просила такий задовольнити, а також розглянути справу без її участі.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, дослідивши відеозапис з камери спостереження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 2 КАС України встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як розяснює п. 3 постанови пленуму Вищого адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 24 червня 2017 року поліцейським Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції Закарпатської області сержантом поліції ОСОБА_1 відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 943005, згідно якої ОСОБА_2, того ж дня о 19.30 год. в м. Перечин на вул. Ужанській, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ Віда», д/н НОМЕР_1, не виконала вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», а саме здійснила проїзд без зупинки, чим порушила п. 2.2. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови її визнано винною у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а. с. 7).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, показав, що 24 червня 2017 року він, як поліцейський Перечинського ВП, разом з відповідачем інспектором Плавайко В.В. здійснювали патрулювання м. Перечин. Описав події, що мали місце того дня, беззаперечно вказуючи на порушення правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_2 та підтримуючи пояснення інспектора Плавайко В.В.

В ході судового засідання також було переглянуто відеозапис з камери спостереження Перечинської міської ради за 24 червня 2017 року, внаслідок дослідження якого судом було встановлено, що транспортний засіб марки «ЗАЗ Віда», під керуванням ОСОБА_2, рухаючись по вулиці Ужанській в місті Перечині, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», проїхав без жодної зупинки, після чого був зупинений працівниками поліції.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 251 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Отже, як встановлено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, позивач ОСОБА_2 порушила вимоги правил дорожнього руху, у звязку з чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 3, 17, 18, 70, 71, 86, 159-163 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288, 293 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у позові ОСОБА_2 до поліцейського Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції Закарпатської області сержанта поліції ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №943005 від 24 червня 2017 року відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_4