Справа № 328/1478/17
Суддя: Андрущенко О. Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Андрущенка О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гончарук В.О.,

позивача ОСОБА_1,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 р. БЗ УПП в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом інспектора 2 р. БЗ УПП в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача.

Позов мотивував тим, що 30.05.2017 року поліцейським інспектором Калашнік Б.О. винесено постанову № 160970 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п. 11.4. ПДР, а саме, за виїзд на смугу, призначену для зустрічного руху.

Вважає вказану постанову незаконною з наступних підстав.

При винесенні постанови інспектором вказано, що порушення підтверджується відеозаписом камери АР00082, хоча жодного відеозапису йому не продемонстровано.

Також, зазначає, що розгляд справи відбувся з порушенням вимог КУпАП, а саме, на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення всупереч рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015.

Розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу порушило його права на подання доказів та додаткових документів. Крім цього, посадова особа, яка розглянута справу, не представлялась.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявилася, представник надав письмові заперечення та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В письмових запереченнях зазначає, що 30.05.2017 року під час несення служби по охороні громадського порядку в м. Запоріжжя інспектором Калашнік Б.О. на маршруті патрулювання візуально виявлено транспортний засіб OPEL ZAFIRA, д.н. НОМЕР_1, який виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п. 11.4. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог КУпАП, представившись водію вказаного транспортного засобу, як було зясовано далі ОСОБА_1, пояснила причину зупинки та суть порушення.

В подальшому відносно ОСОБА_1 винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та розяснено порядок і строки її оскарження.

Зазначає, що посилання позивача на місце розгляду справи як місце знаходження органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративне правопорушення є необґрунтованим, оскільки норми КУпАП передбачають розгляд справи за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

З приводу неврахування обставин, які враховуються при накладенні адміністративного стягнення зазначено, що вимоги ст. 33 КУпАП не застосовуються у випадку накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За таких обставин, вважає про відсутність жодних порушень законодавства при винесенні спірної постанови про адміністративне правопорушення, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 1 ст. 41 КАС України).

Суд, ознайомившись з поясненнями сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії 160970 від 30.05.2017 року ОСОБА_1 30.05.2017 року о 17 год. 25 хв. в м. Запоріжжя на перехресті вулиць Портова, вул. Рекордна і вул. Тригубенка, керуючи автомобілем НОМЕР_2, в порушення п. 11.4. Правил дорожнього руху, на дорозі з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху. Таким чином, чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 11.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 10.10.2001 року № 1306, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

За вказане правопорушення до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн..

Відповідно до ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачі у справі зобов'язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Під час розгляду справи досліджено відеозапис, наданий представником відповідача, відповідно якому зафіксовано обставини виїзду ОСОБА_1 на смугу зустрічного руху та винесення відносно нього спірної постанови. При цьому, відповідач після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача представилась, пояснила причини зупинки, суть правопорушення та чим це підтверджується, порядок і строки оскарження постанови про адміністративне правопорушення. Також пояснила, що оскільки суть правопорушення зафіксовано на авто реєстраторі, то на місці зупинки надати відеоматеріал не представляється за можливе та з даного приводу запропоновано в подальшому звернутись до управління поліції.

З аналізу наданих матеріалів суд не вбачає порушень в діях відповідача під час винесення постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а доводи адміністративного позову є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Між тим, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду відповідачем доведено перед судом законність своїх дій, під час розгляду справи підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а всі доводи позивача перевірено та надано правову оцінку.

За таких обставин, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 69, 71, 105, 160-163, 171-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 р. БЗ УПП в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 30.05.2017 року серії АР № 160970 за ч. 2 ст. 122 КУпАП відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя