Справа № 817/311/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 липня 2017 року Р і в н еСправа №817/311/17

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент"
доРегіонального відділення фонду Державного майна України по Закарпатській області
про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання незаконними та протиправними дій та скасування акту перевірки,
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" (далі - ТОВ "Укртрансагент") до Регіонального відділення фонду Державного майна України по Закарпатській області (далі - РВ ФДМУ по Закарпатській області) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 06.12.2016 №00019-р "Про створення робочої групи з перевірки виконання умов договорів оренди державного майна", визнання незаконними та протиправними дій щодо проведення 07.12.2016 перевірки виконання умов договору оренди індивідуально визначеного нерухомого державного майна від 06.09.2010 №67-10/05-08, укладеного з ТОВ "Укртрансагент", та скасування акта, складеного з наслідками такої перевірки.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що між РВ ФДМУ по Закарпатській області (Орендодавець) та ТОВ "Укртрансагент" (Орендар) укладено договір оренди державного майна від 06.09.2010 №67-10/05-08 - частини вбудованого приміщення площею 6,49кв.м. на І поверсі адмінбудинку (літ.«А») відділення «Чоп» філії УДП «Укрінтеравтосервіс-Закарпаття», що розташоване за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с/рада Соломонівська, МАПП «Тиса», буд.2, та перебуває на балансі філії "Укрінтеравтосервіс-Закарпаття" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (а.а.с.24-29).

Відповідно до умов даного договору, орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання майна, переданого в оренду за цим Договором, виконання істотних умов Договору оренди (п.8.1), а також здійснювати контроль за станом майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження (п.8.3). При цьому, орендар повинен забезпечити орендодавцю і Балансоутримувачу доступ на об'єкт оренди з метою перевірки його стану і відповідності напряму використання за цільовим призначенням, визначеному цим Договором (п.5.5).

Разом з тим, статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-XII встановлено, що здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди є однією з істотних умов договору оренди.

Так, на підставі розпорядження від 06.12.2016 №00019-р "Про створення робочої групи з перевірки виконання умов договорів оренди державного майна" РВ ФДМУ по Закарпатській області проведено перевірку виконання умов договору оренди від 06.09.2010 №67-10/05-08 та від 08.05.2013 №31-13/05-08, за наслідками якого складено акт від 08.12.2016 (а.а.с.11-14).

Згідно з висновками вказаного акта, робоча група у зв'язку з невиконанням орендарем умов договору оренди пропонує регіональному відділенню вжити заходів щодо розірвання зазначеного договору оренди, в тому числі в судовому порядку відповідно до п.9.3. зазначеного договору оренди.

Непогоджуючись з такими висновками відповідача, ТОВ "Укртрансагент" звернулося до суду з відповідним позовом, а оскільки РВ ФДМУ по Закарпатській області є органом державної влади, то на думку позивача, спір щодо оскарження рішень та дій, які прийняті та здійсненні відповідачем в межах перевірки виконання умов договорів оренди індивідуально визначеного нерухомого державного майна, належать до юрисдикції адміністративного суду.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача та вважає, що заявлені позовні вимоги не належать до юрисдикції адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному звязку із ч.1 цієї ж статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 4 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статей 3, 4, 17 КАС України, у порядку адміністративного судочинства повинні розглядатися тільки спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, якими такий суб'єкт зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому особи, згідно з нормами чинного законодавства України, зобов'язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб'єкта владних повноважень.

В силу вимог ст.50 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. При цьому, за загальним правилом, відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.п.7 та 9 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, щодо яких виник спір.

Відповідно до положень Закону України "Про Фонд державного майна України" від 09.12.2011 №4107-VI, Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності (ст.1).

Разом з тим, у сфері оренди державного майна Фонд державного майна України виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності (п.4 ст.5).

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку про те, що з моменту укладення договору оренди Фонд державного майна України (його регіональне відділення) набуває статусу орендодавця об'єкта оренди, а тому правовідносини, які виникли з моменту його укладання, виключають наявність у такого суб'єкта владних управлінських функцій відносно об'єкта оренди до спливу терміну дії договору.

Таким чином, РВ ФДМУ по Закарпатській області здійснюючи 07.12.2016 перевірку виконання умов договору оренди №67-10/05-08, укладеного 06.09.2010 з ТОВ "Укртрансагент", реалізував свої повноваження як орендодавець такого майна, що виключає наявності публічно-правового спору, оскільки він виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Таким чином, заявлені позовні вимоги мають вирішуватися судом за правилами господарського судочинства, а не адміністративного.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п.36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п.30 рішення у справі "ОСОБА_1 проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п.24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

При цьому, сплачена сума судового збору, відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI, підлягає поверненню позивачу за його клопотанням.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №817/311/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" до Регіонального відділення фонду Державного майна України по Закарпатській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання незаконними та протиправними дій та скасування акту перевірки - закрити.

Розяснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Щербаков В.В.