Справа № 806/1964/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Житомир справа № 806/1964/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання повторно розглянути клопотання та прийняти рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання від 21.03.2017 року ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння площею 44,00 га на території Брусилівської селищної ради (бувшої Соловіївської сільської ради);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017 року на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння площею 44,0 га на території Брусилівської селищної ради Брусилівського району (бувшої Соловіївської сільської ради) та прийняти рішення згідно законодавства.

В обґрунтування позову зазначає, що 21.03.2017 року він звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). Вказав, що за результатами розгляду даного клопотання на адресу позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.04.2017 року № Г-4374/0-4284/6-17, в якому повідомляється позивачу про те, що вказана у його клопотанні земельна ділянка відповідно довідки відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області частково зарезервована для учасників АТО, а на іншу частину запитуваної земельної ділянки видано накази про надання дозволу на розробку документації. Таким чином позивач вважає, що лист відповідача від 21.04.2017 року № Г-4374/0-4284/6-17 не містить мотивованої відмови, а носить лише інформаційний характер. Крім того на думку позивача посилання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на інформацію отриману від відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області є безпідставною, а також Земельним кодексом України не передбачено резервування земельних ділянок для учасників АТО.

Представник позивача, згідно заяви, просив справу розглянути у письмовому провадженні, у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 11).

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 17). Згідно поданих письмових заперечень на позов (а.с. 14-15) просить відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що відмова є цілком вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно.

Враховуючи, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши дослідженні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на підставі ч. 4 ст. 122, ч. 3 ст. 134, ст. 123, ст. 34 Земельного кодексу України із клопотанням від 21.03.2017 року про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). Додатками до клопотання вказано: копію доручення, графічні матеріали, копії паспорта (2, 3, 11 сторінки) та ідентифікаційного коду (а.с.6).

Розглянувши вказане клопотання, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 21.04.2017 року № Г-4374/0-4284/6-17 повідомило позивача про те, що згідно довідки відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області, на вказані у клопотанні земельні ділянки зарезервовані для учасників АТО, на частину другої земельної ділянки видано накази про надання дозволу на розробку документації (а.с. 7).

Лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.04.2017 року № Г-4374/0-4284/6-17 суд розцінює як відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтованою площею 44 га за його клопотанням від 09.03.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 44 га на території Брусилівської селищної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради), суд зазначає, що відповідачем не було допущено бездіяльності, так як клопотання позивача від 21.03.2017 року було розглянуте у встановлений законом строк і за результатами розгляду якого було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу, а тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

Водночас, з метою захисту та недопущення порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, суд зазначає наступне.

Здійснивши системний аналіз позовних вимог, вказаних правових норм, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 була надана відмова у формі листа, яка не ґрунтується на вимогах ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до змісту вказаного листа, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивача, що згідно довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області частина вказаної у клопотанні від 21.03.2017 року земельної ділянки зарезервована учасникам АТО, а на іншу частину видано накази про надання дозволу на розробку документації (а.с. 7).

Відповідачем на підтвердження обставин, викладених у листі, було надано суду копію довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області без номера та дати, відповідно до п. 16 якої зазначено: "Із загальної, вказаної у клопотанні та доданих до нього графічних матеріалах, орієнтовної площі 44 га земель запасу: 1. Земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 20.6000 га - зареєстрована для учасників АТО; 2. На частину другої земельної ділянки, що вказана у графічних матеріалах орієнтовною площею 23.4 га видано наказ про надання дозволу на розробку документації" (а.с. 19-20).

Суд вказує, що резервування земельної ділянки та надання дозволу на розробку документації іншій особі не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Враховуючи наведене, суд розцінює відмову у наданні дозволу, оформлену листом відповідача від 21.04.2017 року № Г-4374/0-4284/6-17, протиправною та для захисту прав позивача вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу, що предметом спору у справі № 806/1270/17, на яку посилається відповідач, є бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017 року, яка полягає у неприйнятті рішення у вигляді наказу, яку позивач просить визнати протиправною, та зобов'язання відповідача повторно розглянути його клопотання від 21.03.2017 року і прийняти рішення у вигляді наказу, тобто не суть відмови, а її форма, тобто спір в справі № 806/1270/17 різниця від спору в даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк