Справа № 576/2162/16-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 р. Справа № 576/2162/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2016р. по справі № 576/2162/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Сумської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із адміністративним позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просила: зобов'язати відповідача надати в суд для дослідження усі матеріали справи, у якій відносно позивача була прийнята постанова, що оскаржується; визнати протиправною і скасувати як незаконну постанову заступника начальника Сумської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_4 від 28.09.2016 року у справі про порушення митних правил №0420/80500/16 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів - 1260323 грн.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову заступника Сумської митниці ДФС ОСОБА_5 в справі про порушення митних правил №0420/80500/16 від 28.09.2016 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України з накладанням штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів - 1260323, 50 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно постанови заступника начальника Сумської митниці ДФС ОСОБА_5 в справі про порушення митних правил № 0420/80500/16 від 28.09.2016 р., позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України з накладенням штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів - 1260323,50 грн.

Відповідач, притягуючи позивача до відповідальності за статтею 485 МК України посилався те, що вона була резидентом в Україні і мала здійснювати оформлення транспорту на в'їзд на підставі частини 3 статті 380 та статті 289 МК України як для громадян-резидентів після сплати всіх митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з висновку про не резидентський статус позивача для України та про відсутність у позивача процесуального захисту під час розгляду її справи про порушення митних правил. Також, суд дійшов висновку про те, що прийняте рішення про притягнення позивача до відповідальності не було безстороннім (неупередженим) у розумінні пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України, оскільки відповідач склав протокол внаслідок того, що прокуратура порушила кримінальне провадження відносно його посадових осіб за цим фактом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке передбачає протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності із частиною 1 статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як свідчать письмові докази, 09.08.2016 року до Сумської митниці ДФС надійшли матеріали від прокуратури Сумської області, згідно яких встановлено, що 08.07.2016 року о 16 годині 44 хвилині в зону митного контролю митного поста «Катеринівка» Сумської митниці ДФС заїхав легковий транспортний засіб «BMW Х5», реєстраційний номер К077ВА186, кузов №X4XZW41170L840850, що слідував у напрямку «вїзд» з ОСОБА_6 до України під керуванням громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_3 Остання подала до митного оформлення паспорт громадянки ОСОБА_7 Федерації серії 72 № 8125205 та реєстраційне свідоцтво на зазначений транспортний засіб. Будь-які інші документи при цьому гр. ОСОБА_3 співробітникам митного органу не надавалися.

Вказаний транспортний засіб було оформлено згідно поданих документів в митний режим «тимчасовий вїзд» терміном до 1 року згідно ч.1 ст. 380 Митного кодексу України для ОСОБА_3, як такий, що переміщувався на митну територію України громадянином-нерезидентом.

Проте, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 10.08.2016 року, громадянка ОСОБА_3 мешкає в Сумській області за адресою: м. Глухів, вул. Пушкіна, 53 та має посвідку на постійне місце проживання в Україні ІН-086558, яку отримала в Глухівському МС УДМС України в Сумській області 31.01.2015, про що в заявах містяться необхідні відмітки.

Також, листом від 08.08.2016 № 05/4664 Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повідомило, що відмітка про отримання посвідки на постійне проживання в Україні була перенесена до паспорту для виїзду за кордон гр. ОСОБА_3 у серпні 2016 року.

Отже, під час перетину позивачем митного кордону України, посадові особи Сумської митниці ДФС не знали про існування у неї посвідки на постійне проживання в Україні, тому митне оформлення транспортного засобу і здійснювалося у митному режимі «тимчасового ввезення».

Разом з тим, вищевказаному факту суд першої інстанції правової оцінки не надав.

Відповідно до підпункту 50 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, резиденти: фізичні особи - це громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до підпункту 45 частини 1 статті 4 Митного кодексу постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обовязків або зобовязань за договором (контрактом).

Однією з підстав скасування вищевказаної постанови Сумської митниці ДФС є висновок суду про відсутність у гр. ОСОБА_3 статусу резидента України.

Однак, колегія суддів зауважує, що звертаючись із адміністративним позовом до Глухівського міськрайонного суду гр. ОСОБА_3 зазначила, що вона зареєстрована та мешкає у м. Глухові по вул. Пушкіна, б. 53. У цьому ж будинку зареєстрований та мешкає її чоловік ОСОБА_1 При цьому згідно інформації Державної міграційної служби України в Сумській області від 10.08.2016 року за цією адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані 03.02.2015.

Крім того, матеріали справи містять довіреність на ім'я ОСОБА_1, в якій також вказано, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 53. (а.с. 36)

Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Крім того, статтею 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382) місцем проживання визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Всупереч цьому, суд дійшов висновку про відсутність наявності факту постійного проживання ОСОБА_3 в Україні більше року.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VІ правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що посвідка на постійне місце проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

При цьому, пунктом 13 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, визначено, що іноземець або особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - переєструвати в порядку передбаченому Законом № 1382.

Отже, іноземець чи особа без громадянства вважається такою, яка постійно або тимчасово проживає на території України, з моменту отримання відповідної посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Таким чином, вищевказані документи дозволяють встановити, з якого моменту особа проживає на території України та зареєструвала місце свого постійного проживання з метою визначення її статусу як резидента в розумінні Митного кодексу України.

Норми митного кодексу України є спеціальними нормами по відношенню до інших законів під час вирішення питань повязаних з митним оформленням товарів при перетині митного кордону.

При цьому у пункті 4 листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначається, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Поняття «резидента» та «нерезидента» визначені Митним кодексом України.

Так, згідно п.50 ст. 4 Митного кодексу України резиденти: а) юридичні особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України, з місцезнаходженням на її території, а також їх відокремлені підрозділи за кордоном, що не здійснюють господарської діяльності; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном; г) відокремлені підрозділи іноземних юридичних осіб з місцезнаходженням на території України, які здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства України; ґ) інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента;

Статус резидента в Україні визначається також відповідно до положень пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі, якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи (пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 213 Податкового Кодексу України).

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

Як сама ОСОБА_3 так і її чоловік ОСОБА_1 мають місце постійного проживання в Україні - вони зареєстровані та мешкають за однією адресою - м. Глухів, Пушкіна, б. 53. Також, у м. Глухові знаходиться матір ОСОБА_3, яка хворіє та потребує стороннього піклування.

Згідно інформації, що міститься в ЄАІС ДФСУ, громадянка ОСОБА_3 здійснювала виїзд за межі митної території України в напрямку ОСОБА_7 Федерації протягом 2016 року кожен раз, як правило, не більше ніж на 2-8 годин, що також свідчить про переважне знаходження її на території України.

Наведене спростовує висновок суду першої інстанції про не резидентський статус позивача для України.

Таким чином, громадянка ОСОБА_3 є громадянином-резидентом і на неї поширюються вимоги Митного кодексу України, які регламентують особливості переміщення транспортних засобів особистого користування громадянами-резидентами.

Згідно ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ст. 289 Митного кодексу України у разі ввезення товарів на територію України обов'язок із сплати митних платежів виникає з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Згідно до п. 3 ч. 3 ст. 293 Митного кодексу України, крім осіб, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, особами, на яких покладається обовязок із сплати митних платежів, є: у разі недотримання положень цього кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Відповідно до статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обовязку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Зі службової записки управління адміністрування митних платежів Сумської митниці ДФС від 11.08.2016 року № 444/19 вбачається, що сума митних платежів, які підлягають сплаті, при ввезені на митну територію України в режимі імпорт» транспортного засобу «BMW Х5», 2012 року виготовлення, реєстраційний номер К077ВА186, кузов №X4XZW41170L840850, тип двигуна дизельний, обєм 2993 см3, станом на 08.08.2016 складала б - 420107,84 грн. (ввізне мито - 45 525,23 грн., акциз - 228 689,26 грн., ПДВ - 145 893, 35 грн.).

Таким чином, громадянка ОСОБА_3 вчинила дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в сумі 420107,84 грн. під час тимчасового ввезення 08.07.2016 на митному пості «Катеринівка» Сумської митниці ДФС легкового транспортного засобу «BMW Х5» іноземної реєстрації, д.н. К077ВА186, кузов №X4XZW41170L840850, а саме, маючи статус резидента (посвідка на постійне місце проживання в Україні ІН - 086558 від 29.01.2015 року) не заявила ці відомості під час митного оформлення, використала транспортний засіб особистого користування, стосовно якого надані пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, та не виконала обовязок із сплати митних платежів.

За даним фактом у відношенні громадянки ОСОБА_3 11.08.2016 року на підставі ст. 494 Митного кодексу України було складено протокол про порушення митних правил № 0420/80500/16 за ознаками ст. 485 Митного кодексу України.

Постановою заступника начальника Сумської митниці ДФС ОСОБА_5 у справі про порушення митних правил № 0420/80500/16 від 28.09.2016 року гр. ОСОБА_6 ОСОБА_3, визнана винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного тексу України. На громадянку ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, тобто 1 260 323 грн. 50 коп. (один мільйон двісті шістдесят тисяч триста двадцять три гривні пятдесят копійок).

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача процесуального захисту під час розгляду її справи про порушення митних правил, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 8 ст. 494 Митного кодексу України примірник протоколу про порушення митних правил протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за зазначеною адресою або місце проживання чи фактичного перебування є недостовірним.

У звязку з тим, що протокол про порушення митних правил №0420/80500/16 був складений без участі гр. ОСОБА_3 його примірник на підставі п. 8 ст. 494 Митного кодексу України 12.08.2016 о 15 год. 25 хв. разом з повідомленням, що також містило роз'яснення прав особи, що притягується до відповідальності за порушення митних правил та із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи про ПМП № 0420/80500/16 було направлено рекомендованим листом на адресу гр. ОСОБА_3: Сумська обл., м. Глухів, вул. Пушкіна, 53.

Таким чином, Сумською митницею ДФС були виконані вимоги щодо своєчасного направлення на адресу ОСОБА_3 примірника протоколу про ПМП № 0420/80500/16 від 11.08.2016 з розясненням прав особи, що притягується до відповідальності за порушення митних правил та із зазначенням дати, часу та місця розгляду вищевказаної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови заступника начальника Сумської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_4 від 28.09.2016 року у справі про порушення митних правил №0420/80500/16 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів - 1260323 грн, а отже про незаконність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог позивача стосовно визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196 п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2016р. по справі № 576/2162/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до Сумської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10

Повний текст постанови виготовлений 27.07.2017 р.