Справа № 336/3081/17
Суддя: Марко Я. Р.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/3081/17
Провадження № 2-а/336/317/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,в якому просить суд визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.06.2017 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача здійснити необхідні дії по приватизації вказаної квартири та винести відповідне розпорядження.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він, 25.05.2017 року, з метою реалізації свого права на приватизацію, звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району із заявою щодо проведення приватизації квартири АДРЕСА_1.

Листом голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.06.2017 року у проведенні приватизації позивачу було відмовлено з підстав відсутності серед доданих до звернення про приватизацію документів - копії ордеру про надання житлової площі.

На теперішній час вищевказана квартира не приватизована, є комунальною власністю територіальною громади м. Запоріжжя та знаходиться на балансі КП «Наше місто».

З такими діями відповідача позивач не згоден, вважає їх такими, що порушують його права та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації та не підлягає зберіганню у наймача квартири і є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

В судове засідання позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, на своїх позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що не заперечує проти вимог позивача та просить рішення суду приймати на свій розсуд, з урахуванням доказів, що містяться у справі.

У відповідності до частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.05.2017 року звернувся до відповідача з заявою про проведення приватизації квартири АДРЕСА_1.

Листом від 01.06.2017 року за № 82/07-19 відповідач відмовив позивачу в приватизації житла посилаючись на відсутність копії ордеру про надання житлової площі як це передбачено пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396.

Відповідно до копії довідки № 482 про склад сім'ї наймача квартири виданої сектором по роботі з абонентами № 3, постійно мешкають та мають право на приватизацію житла: позивач ОСОБА_1, зареєстрований у квартирі з 10.01.1990 року, його дружина ОСОБА_3, зареєстрована у квартирі з 20.11.2015 року, дочка ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі з 12.11.2008 року, син ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі з 10.07.2013 року, які займають 2 кімнати площею 44, 9 кв.м., балкон площею 1,33 кв.м., підсобні приміщення спільного користування складає 27, 3 кв.м (а.с 8).

Згідно з копії листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 03.04.2017 року № М-1651 наданого на звернення позивача, повідомлено що в книзі обліку державних ордерів за 1990 рік відсутній запис про оформлення державного ордеру на квартиру АДРЕСА_1, надати запитувану інформацію не уявляється можливим (а.с. 9).

Вищевказана квартира перебуває у власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру та копією акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.03.2017 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 2 Закону встановлено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно зі статтею 3 Закону приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Як передбачено частинами 1-3, 10 статті 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 15 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить видання ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до статті 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до пунктів 69, 70, 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затвердженими Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Судом встановлено, що спірна квартира не відноситься до житлового приміщення, що не підлягає приватизації, а тому належить до об'єктів приватизації. Позивач зареєстрований та проживає в спірній квартирі з 10.01.1990 року. Факт правомірності його проживання та членів його сім'ї відповідачем не спростований. Крім того, судом встановлено, що позивач з об'єктивних причин не має можливості надати копію ордеру на житлове приміщення, а тому суд приходить до висновку про неправомірність відмови відповідача щодо приватизації спірної квартири за заявою позивача.

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги позивача про визнання неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.06.2017 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити необхідні дії по приватизації вказаної квартири та винести відповідне розпорядження не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до пункту 10.3. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого належного органу. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права.

Таким чином, суди не наділені правом підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вищенаведене, зобов'язання відповідача здійснити необхідні дії по приватизації вказаної квартири та винести відповідне розпорядження є втручанням суду у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 6, 9-12, 69-71, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.06.2017 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1

Зобов'язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2017 року про проведення приватизації квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було прийнято без виклику особи, яка її оскаржує, або у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Я.Р.Марко