Справа № 826/5358/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

25 липня 2017 року № 826/5358/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомВійськової частини польова пошта НОМЕР_1
доЦентральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України
провизнання протиправними дій та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась військова частина польова пошта НОМЕР_1 з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправними дій Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України та скасування постанови №817 від 25.02.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України зазначено, що командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 не погоджується з висновком протоколу Центральної військово-лікарської комісії №817 від 25.02.2016 та вважає його неправомірним у зв`язку з тим, що у ході проведення засідання Центральної військово-лікарської комісії не було взято до уваги матеріали службового розслідування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та не проведено об`єктивного аналізу причин захворювання військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, позивачем наголошено, що Центральною військово-лікарською комісією не було витребувано жодних документів в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок.

Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх, виходячи з підстав, наведених у позовній заяві.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідач не є самостійною юридичною особою, а тому не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю. Крім того, представником відповідача у письмових запереченнях проти позову зазначено, що Центральною військово-лікарською комісією не встановлювалось причин смерті військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказане знаходиться поза межами повноважень комісії, оскільки саме у свідоцтві про смерть була зазначена така причина, яка у межах повноважень встановлена патологоанатомом Національного військово-медичного клінічного центру «ГКВГ», а не лікарем Центральної військово-лікарської комісії. Також, від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено, що дану справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки розглядуваний спір не є публічно-правовим, а відповідач не є суб`єктом владних повноважень.

З огляду на неявку представника відповідача у судове засідання, судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Листом від 25.02.2016 №1080 Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України повідомила командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про результати розгляду питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання солдата ОСОБА_1 , що призвело до його смерті.

Так, згідно з доданого до вказаного листа витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.02.2016 №817 вбачається, що захворювання солдата ОСОБА_1 , 1994 року народження «двобічна тотальна абсцедуюча пневмонія», яке згідно з лікарського свідоцтва про смерть від 19.01.2016 №20, виданого Центральною патолого-анатомічною лабораторією Міністерство оборони України, слугувало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Макишинської сільської ради Городнянького району Чернігівської області), - пов`язане з проходженням військової служби.

Вважаючи такі висновки необґрунтованими та передчасними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, призиваються або приймаються на військову службу, та військовозобов`язані, які проходять службу у військовому резерві або призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України, а також центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

На виконання вказаних приписів наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У силу п. 1.2 Положення №402, військово-лікарська експертиза це медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Серед основних завдань військово-лікарської експертизи п. 1.3 Положення №402, зокрема, визначено визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 Положення №402).

Центральна військово-лікарська комісія, зокрема, має право оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років) (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 Положення №402).

Так, за твердженнями позивача, Центральною військово-лікарською комісією під час визначення причин смерті ОСОБА_1 , 1994 року народження, не вчинено всіх належних дій, а саме: не витребувано жодних документів в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок; не було взято до уваги матеріали службового розслідування військової частина польова пошта В09414; не проведено об`єктивного аналізу причин захворювання вказаного військовослужбовця.

У той же час, суд звертає увагу, що приписами підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Положення №402 витребування додаткових документів, що характеризують обставини отримання захворювання, що призвело до смерті військовослужбовця, є правом Центральної військово-лікарської комісії, а не її обов`язком, тобто відповідач, як спеціалізована установа, наділена повноваженнями на власний розсуд визначати перелік необхідних документів для виконання покладених на Центральну військово-лікарську комісію завдань.

При цьому, матеріали саме службового розслідування не включено до переліку таких документів, згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Положення №402, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги. Інших документів, які б вказували на невідповідність висновку відповідача, викладеному у протоколі Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.02.2016 №817, позивачем не надано, а з матеріалів справи не вбачається.

Також, суд звертає увагу, що приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З вказаних правових норм вбачається, що особа може звернутися до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень лише в тому випадку, якщо останні безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Таким чином, звертаючись до суду з вищезазначеним позовом військова частина польова пошта НОМЕР_1 зобов`язана була зазначити не лише в чому полягали неправомірність, на її думку, рішення та дій відповідача, а й чим останні порушують її права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01.06.2010 №781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які б давали позивачу право звертатися до суду із вимогою щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії, спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулося.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що військова частина польова пошта НОМЕР_1 є неналежним позивачем за даними позовними вимогами, що, у тому числі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, в якому зазначено, що дану справи не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки розглядуваних спір не є публічно-правовим, а відповідач не є суб`єктом владних повноважень, суд зазначає про таке.

У розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1); а суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7).

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, предметом оскарження у даній справі виступають дії та рішення Центральної військово-лікарської комісії під час визначення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця.

З аналізу наведених положень вбачається, що вказані повноваження покладено на Центральну військово-лікарську комісію, рішення якої спрямовані на забезпечення медичного огляду на підтримання здоров`я військовослужбовців, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоров`я, а тому такі рішення Центральної військово-лікарської комісії мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 15 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8.

Відтак, підстав для закриття провадження у справі не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Суддя А.С. Мазур