Справа № 816/2420/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18 липня 2017 рокум. ПолтаваСправа № 816/2420/16
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Колективного сільськогосподарського підприємства "Імені Іваненка"
до відповідача треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 1. Петріцівська сільська рада 2. Гаркушинська сільська рада
про визнання протиправним та скасування наказу
В С Т А Н О В И В:

29.12.2016 Колективне сільськогосподарське підприємство "Імені Іваненка" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору Петріцівська сільська рада, Гаркушинська сільська рада про визнання протиправним та скасування наказу, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.08.2016 № 989/0/75-15-СГ "Про припинення права постійного користування земельними ділянками державної власності" у повному обсязі.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 23.09.2010 ДП "СП ім. Іваненка" отримало державні акти на право постійного користування землею на території Петріцівської сільської ради та Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області на загальну площу 5346,9257 га; внаслідок перетворення та приватизації ДП "СП ім. Іваненка" до КСП, як до правонаступника, перейшло право постійного користування земельними ділянками, набуте ДП "СП ім. Іваненка" у встановленому законом порядку, та зберігається до його належного переоформлення. Також позивач зазначив, що випадково дізнався про наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.08.2015 № 989/0/75-15-СГ "Про припинення права постійного користування земельними ділянками державної власності", яким припинено право постійного користування КСП "Імені Іваненка". За твердженням позивача, дії відповідача є протиправними, оскільки відповідач не мав повноважень щодо прийняття оскаржуваного наказу та визнання недійсними актів про право постійного користування на земельні ділянки.

Відповідачем надано до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, на думку відповідача, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи в оренду подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Відповідач зауважив, що у нього наявна інформацію про перебування спірних земельних ділянок у приватній власності громадян, у зв'язку з чим просить закрити провадження у справі, яка не підсудна адміністративному суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала заявлене клопотання.

Представники позивача не погодились з вказаним клопотанням та наполягали на відмові у його задоволенні.

Треті особи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.08.2016 № 989/0/75-15-СГ "Про припинення права постійного користування земельними ділянками державної власності", яким

припинено право постійного користування КСП "Імені Іваненка" земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення;

визнані державні акти на право постійного користування землею, що зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, такими, що втратили чинність;

передано земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення до земель запасу.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина перша статті 124 ЗК України).

Положеннями статті 142 ЗК України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (частини третя та четверта статті 142 Земельного кодексу України).

Суд зазначає, відповідно до пункту 6 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватно-правового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підвідомчі господарським судам.

Таким чином, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у постанові від 09.12.2014 (справа № 21-308а14).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 158, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області задовольнити.

Провадження у справі № 816/2420/16 за адміністративним позовом Колективного сільськогосподарського підприємства "Імені Іваненка" до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Петріцівська сільська рада, Гаркушинська сільська рада про визнання протиправним та скасування наказу закрити.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою не допускається.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного у порядку та строки, визначені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 24.07.2017.

Суддя Т.С. Канигіна