Справа № 414/460/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Панчук М.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року справа №414/460/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року у справі № 414/460/17 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, про зобовязання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ :

14 березня 2017 року у Кремінський районний суд Луганської області звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, про зобовязання вчинення дій. Мотивують свої вимоги тим, що будучи громадянами України, з 17.12.1998 року вони постійно проживають у державі Ізраїль та постановою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2013 року (справа №1211/4246/2012), яка набула чинності, управлінням Пенсійного фонду міста Красний Луч Луганської області позивачам була призначена та виплачувалась пенсія за віком на визначені рахунки починаючи з 12.03.2012 року. Однак, з червня 2014 року виплата пенсії зупинена, у звязку з тим, що в місті Красний Луч, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою відновлення виплати таких пенсій, позивачі зверталися до Пенсійного фонду України, однак такі звернення залишилися без задоволення та останні 01.02.2017 року звернулися із такими заявами до управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області та управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, вимагаючи поставити їх на пенсійний облік і виплачувати пенсію за віком, як непрацюючим пенсіонерам, за матеріалами пенсійних справ на визначені ними рахунки, починаючи з дня зупинення таких виплат 01.06.2014 року. На такі заяви позивачів управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області надало відповідь від 02.03.2017 року №2303/06-45, та вказало про відсутність у нього законних підстав для задоволення їх заяв, так як управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області не є правонаступником управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області. З урахуванням вказаного, позивачі просили суд зобовязати відповідача в 10-ти денний строк поставити їх на пенсійний облік, здійснювати виплату пенсій за віком по матеріалах пенсійних справ, як непрацюючим пенсіонерам, з урахуванням доплат і надбавок, з проведенням перерахунків і індексації пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 року №1058, виплатити компенсацію втрати частини доходу, у звязку із несвоєчасною виплатою пенсії за період з 01.06.2014 року по день фактичної виплати, здійснювати в подальшому перерахунок і виплату пенсій, на підставі змін в пенсійному законодавстві, пожиттєво, на визначені позивачами банківські рахунки, починаючи з 01.06.2014 року та просили вчинити інші дії.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року у справі № 414/460/17 позов задоволено частково. Зобовязано Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поставити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсійний облік, здійснювати виплату пенсії за віком згідно матеріалів пенсійних справ, як непрацюючим пенсіонерам, з урахуванням доплат та надбавок починаючи з 01 червня 2014 року. Допущено негайне виконання постанови суду в частині нарахування та виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць. В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач не є правонаступником управління Пенсійного фонду України у м. Красний Луч Луганської області, де перебували на обліку позивачі, не має повноважень щодо поставки їх на облік, нарахування та виплати пенсії, пенсійні справи позивачів їм не передавались. Крім того, підставою для повідомлення про відмову у перерахунку пенсії може бути виключно рішення, прийняте з цього питання. Отже, предметом оскарження може бути лише рішення органів ПФУ, а не листи відповіді.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається із копії закордонного паспорта АЕ 554692 від 12.11.1998 р., із опискою «термін дії паспорта продовжено до 12.11.2018 р.», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України (а.с.21-22) та з копії закордонного паспорта АЕ 554693 від 12.11.1998 р., із опискою «термін дії паспорта продовжено до 12.11.2018 р.», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України (а.с.23-24).

Як вбачається із копії засвідчення підпису №5582/17 від 01.02.2017 р. (а.с.37), копій свідоцтв, зареєстрованих в реєстрі за №6164/19-570-5520/зг-340 від 02.10.2012 р. (а.с.25) та №6164/19-570-5520/зг-341 від 02.10.2012 р. (а.с.26), відміток у закордонних паспортах позивачів (а.с.22, 24), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17.12.1998 р. проживають у державі Ізраїль.

З копії пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним фондом України 16.10.2013 р. довічно - ОСОБА_2 є пенсіонером (а.с.28) та згідно копії пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним фондом України 16.10.2013 р. довічно - ОСОБА_3 є пенсіонером (а.с.29).

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 11.06.2013 р. (справа №1211/4246/2012) (а.с.163-166) в управлінні Пенсійного фонду України в місті Красний Луч Луганської області позивачам було призначено та виплачувалась пенсія за віком на банківські рахунки починаючи з 12.03.2012 р.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії заяви позивачів від 01.02.2017 року на адресу управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області (а.с.39-40) та відповіді управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області від 02.03.2017 р. №2303/06-45 (а.с.49-50), копії заяви на адресу Пенсійного фонду України від 29.12.2014 р. (а.с.34-35) та відповіді Пенсійного фонду України від 20.01.2015 р. №56/в-11, 57/в-11 (а.с.36), атестатів на імя позивачів від 21.06.2016р. (а.с.9,11 т.2), з 01.06.2014 року виплата призначеної пенсії за віком для позивачів була зупинена у звязку із тимчасовим нездійсненням функцій органами державної влади на тимчасово непідконтрольній території України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія в Україні виплачується в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера на території України.

Іншого чинним законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Пунктом 1 постанови правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» встановлено, що обслуговування страхувальників, які перебувають на обліку в управліннях Фонду, що тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на період проведення антитерористичної операції, зокрема здійснення обліку платежів, що надходять на рахунки органів Пенсійного фонду України, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», прийняття звітності, передбаченої законодавством, зняття з обліку страхувальників в органах Пенсійного фонду України, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, здійснювати управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей згідно з додатком до цієї постанови.

Слід зазначити, що відповідно п.п. 7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Тобто, серед повноважень відповідача повноваження щодо постановки на облік та виплату пенсії, відсутні.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» 26 червня 2014 року (Заяви № 68385/10 та 71378/10) параграфах 53 56 зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_4 Греції та інші проти Греції» (Former Kingof Greeceand Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Слід зазначити, що в період з квітня по грудень 2006 року Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, яка підлягала виплаті заявникам. Жодного рішення з цього питання не було прийнято.

У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_5 проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року).

Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

Тобто, відмова держави здійснити певні дії для визначення розміру надбавки до пенсії становить втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_5 проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia).

На підставі викладеного, слід зазначити, що відсутність повноважень визначених п.п.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, відповідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства не можуть бути підставою для відмови у виплаті пенсій позивачам.

Також, оскільки повноваження визначені підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення передані з управління Пенсійного фонду України в місті Красний Луч Луганської області до управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області, та із врахуванням його припинення шляхом злиття та утворення правонаступника - Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, зокрема фонд відповідно п.п.4 п.4 забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб), своєчасне внесення відомостей до нього та їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, та автоматизовану обробку інформації; п.п.6 п.4 6 здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі страхові внески) та інших платежів, та враховуючи принцип визначений в частині 7 ст.9 КАС України, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), суд приходить до висновку що повноваження, щодо призначення та виплати пенсій повинно виконувати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Окрім того, відповідачем вказано на неприйняття будь-яких рішень індивідуальної дії щодо припинення виплати пенсії позивачам, з чого робить висновки про відсутність спору, однак суд із цим не погоджується з причин встановлення наявності фактичного припинення виплати пенсії усім особам, які її отримували у звязку із припиненням діяльності державних органів, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України розпорядження КМ України від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», що виключає наявність окремого рішення відносно позивачів.

Разом з тим, зазначаючи, що відповідач ніяких рішень щодо припинення виплати пенсії не приймав відносно позивачів, що виключає спір між ними, такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на те, що наявна невиплата пенсії для позивачів як така, що порушує їх право, разом з тим, позивачами не ставиться питання щодо законності будь-яких рішень та відповідач на подану заяву позивачів надав письмову відповідь із викладом причин нездійснення вимог останніх, яку суд приймає як результат опрацювання заяви позивачів.

Окрім того, відповідачем вказано на неможливість поновлення та виплати пенсії, із застосуванням норм постанови КМ України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», через їх постійне проживання у державі Ізраїль.

Із зазначеним не погоджується колегія суддів оскільки проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі взагалі здали національні паспорти під час отримання дозволу для отримання постійного місця проживання в державі Ізраїль.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. The United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «ОСОБА_6 проти Нідерландів» (Van Raalte v. The Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також, Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, як установа, що отримала все майно, права та обовязки, у звязку з його утворенням шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області з іншим управлінням Пенсійного фонду України на підставі постанови КМ України від 21.12.2016 року №988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», та враховуючи висновок суду, що управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, на підставі покладених на нього постановою правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» обовязків, повинно було поставити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсійний облік за матеріалами пенсійних справ, здійснювати виплату пенсій за віком, з урахуванням доплат та надбавок, починаючи з 01.06.2014 року, а відтак, дані дії зобовязане зробити Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Допустити негайне виконання у межах суми стягнення за один місяць на підставі п.1 ч.1 статті 256 КАС України, яка передбачає, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць, оскільки не визначено конкретного розміру всієї суми заборгованості.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року у справі № 414/460/17 - залишити без задоволення. Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року у справі № 414/460/17 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, про зобовязання вчинення дій - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_7