Справа № 804/2239/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 р. Справа № 804/2239/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки податковий орган не мав права визначати податкове зобовязання з орендної плати за землю в сторону збільшення без внесення відповідних змін до договору оренди. Крім того, відповідач, визначаючи розмір орендної плати за період, що підлягав перевірці, в порушення вимог п.276.3 ст.276 Податкового кодексу України, застосував коефіцієнт у розмірі 2,5.
Представник позивача у попередніх судових засідання підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та додаткових поясненнях доводи, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судове засідання 30.11.2016р. представник позивача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідач предявлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких з урахуванням додаткових пояснень, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки позивача встановлено, що ФОП ОСОБА_1 визначено податкові зобовязання з орендної плати за землю за 2011-2013р.р. на підставі укладених з Дніпропетровською міською радою договорів оренди землі, без урахування коефіцієнту, визначеного п.276.3 ст.276 Податкового кодексу України, в той час, як орендовані позивачем земельні ділянки відносяться до земель історико-культурного призначення згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.05.2008р. №249/32.
Представники відповідача у попередніх судових засіданнях також заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на позов та додаткових поясненнях до них.
У судове засідання 30.11.2016р. представники відповідача не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Умовами вказаних договорів оренди передбачено наступне: п.1.2 цільове використання земельної ділянки інша комерційна діяльність; п.4.1 - річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі»; п.4.2 обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії; п.5.2 - цільове призначення земельної ділянки землі історико-культурного призначення. Згідно з розрахунками орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, грошова оцінка яких проведена, станом на 14.08.2008р., які є невідємною частиною договорів, ставка земельного податку встановлена Законом України «Про плату за землю» у розмірі 1 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
У звязку із цим позивач перебуває на обліку в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська як платник орендної плати за землю.
Протягом 2011-2013р.р. ФОП ОСОБА_1 подавала до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська податкові декларації з орендної плати за землю на 2011 рік від 25.01.2011р. №763, на 2012 рік від 24.02.2012р. №357, на 2013 рік від 04.02.2013р. №130000091.
За результатами означеної перевірки складено акт №457/173/171670245 від 21.02.2014р., яким зафіксовано встановлені в ході проведення перевірки порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.276.3 ст.276 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено орендну плату за земельні ділянки, розташовані на території Бабушкінського району, за 2011 рік - на суму 6878,58грн., за 2012 рік - на суму 6938,37грн. та за 2013 рік - на суму 6938,37грн.
Вказані висновки акта перевірки №457/173/171670245 від 21.02.2014р. обґрунтовані тим, що позивачем задекларовано грошові зобовязання з орендної плати за землю у податкових деклараціях з орендної плати за землю на 2011 рік від 25.01.2011р. №763, на 2012 рік від 24.02.2012р. №357 та на 2013 рік від 04.02.2013р. №130000091 на підставі укладених з Дніпропетровською міською радою договорів оренди землі, без урахування коефіцієнту, визначеного п.276.3 ст.276 Податкового кодексу України.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на таке.
Так, відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Починаючи з 01 січня 2011 року, законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 даного Кодексу).
За змістом п.288.1, п.288.2, п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до норм Податкового кодексу України, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.
Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, а саме: трикратного розміру земельного податку.
Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.
Тобто, починаючи з 01 січня 2011 року, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.
Саме із зазначеного часу мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3 % від їх нормативної грошової оцінки.
Диспозиція пункту 288.5 статті 288 ПК України чітко розрізняє розмір орендної плати, яка визначається договором, та річну суму платежу, яка не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру.
Отже, незалежно від установленого договором розміру орендної плати сума річного платежу не повинна бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством, що регулює означені правовідносини.
Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, суд вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням обмежень, визначених підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 14 липня 2015 року у справі №21-1699а15, від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14.
Також слід зазначити, що з метою приведення рішень Дніпропетровської міської ради та її виконавчого комітету у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства Дніпропетровською міською радою в зв'язку з вступом в дію з 01.01.2011р. Податкового кодексу України було прийнято рішення від 02.02.2011р. №216/8, яким встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на території міста у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.
Щодо розрахунку орендної плати, то останній проводиться, виходячи з наступного.
Як зазначалося вище, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Згідно з п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.
Відповідно до п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
При цьому статтею 276 ПК України передбачено особливості встановлення ставок земельного податку.
Так, п.276.3 ст.276 ПК України визначено, що податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу із застосуванням таких коефіцієнтів: міжнародного значення - 7,5 (п.п.276.3.1); загальнодержавного значення - 3,75 (п.п.276.3.2); місцевого значення - 1,5 (п.п.276.3.3).
Згідно з п.289.1, п.289.2 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з визначенням, закріпленим у статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до п.1.3 Порядку нормативна грошова оцінка земель використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Згідно з п.1.4 Порядку інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення є матеріали державного земельного кадастру (кількісна і якісна характеристика земель, бонітування ґрунтів, економічна оцінка земель), матеріали внутрігосподарського землевпорядкування, а земель населених пунктів - їх генеральні плани та проекти планування і забудови населених пунктів, матеріали економічної оцінки території, матеріали інвентаризації земель населених пунктів проекти забудови та розподілу території населених пунктів, місцеві правила забудови.
Пунктом 3.1 Порядку встановлено, що в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.
За змістом приписів п.3.2 Порядку населені пункти включають землі всіх категорій за основним цільовим призначенням, які розташовуються в їх адміністративних межах. Нормативна грошова оцінка населених пунктів для всіх категорій земель та земельних ділянок (за винятком сільськогосподарських угідь) визначається згідно з формулою 8.
Пунктом 3.3 Порядку визначено, що нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою:
Цн = --------- х Кф х Км, (8)
де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо); Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».
Відповідно до п.3.5 Порядку коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) (додаток 1, табл. 1.1), ураховує відносну прибутковість видів економічної діяльності. Віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель ( форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем) , затвердженою наказом Держкомстату України від 05.11.98 №377, зареєстрованою в Мін'юсті України 14.12.1998 за №788/3228, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики.
З аналізу наведених норм слідує, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), є складовою частиною нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Як свідчать матеріали справи та наданий відповідачем розрахунок орендної плати за землю ФОП ОСОБА_1 за 2011-2013 роки, контролюючий орган при здійсненні цього розрахунку використовував дані державного земельного кадастру, а саме: довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 9 (Бабушкінський район), від 03.06.2008р. №1316, №1304, №1303, №1305, видані Управлінням земельних ресурсів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, з яких відповідачем взято вартість одного квадратного метра землі з урахуванням коефіцієнта індексації на 2008р. у сумі 244,01грн. та шляхом множення на коефіцієнти індексації 2009р. (1,152), 2010р. (1,059), 2011-2013р.р. (1,0) відповідно до приписів п.271.1.1 п.271.1 ст.271, п.289.1, п.289.2 ст.289 ПК України вирахувано базову вартість одного квадратного метра землі з урахуванням коефіцієнтів індексації на період 2011-2013р.р. у розмірі 297,68грн. (244,01грн.х1,152х1,059х1,0).
При цьому з вказаних вище довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, виданих Управлінням земельних ресурсів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, слідує, що складовими нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 9, є зональний коефіцієнт Км2 4,68, сукупний локальний коефіцієнт Км3 1,14 та коефіцієнт функціонального використання Кф 2,50, що відповідає положенням вищевказаних приписів п.3.3 Порядку, які також були використані відповідачем при визначенні розміру нормативної грошової оцінки 1 кв.м. вказаних земельних ділянок за 2011-2013р.р., яка, з їх урахуванням, склала 3970,46грн. (297,68грн.х4,68х1,14х2,5).
З наведеного розрахунку, загальна сума земельного податку за рік за вказані земельні ділянки становить 4625,58грн.
Однак, як зазначалося вище, орендовані позивачем земельні ділянки є землями історико-культурного призначення, про що вказано у п.5.2 договорів їх оренди та визначено згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.05.2008р. №249/32.
При цьому використання вказаних земельних ділянок ФОП ОСОБА_1 не пов'язано з їх функціональним призначенням (історико-культурним), а відповідно до п.1.2 договорів оренди їх цільовим використанням є інша комерційна діяльність.
Водночас, за змістом вищенаведених положень п.п.276.3.3 п.276.3 ст.276 ПК України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу із застосуванням коефіцієнту місцевого значення - 1,5.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам цього Кодексу, зокрема, і статті 276 ПК України, та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
За таких обставин, на думку суду, нарахування та сплата платником податку орендної плати у 2011-2013р.р. без урахування коефіцієнта 1,5, передбаченого за користування земельними ділянками, цільовим призначенням яких є землі історико-культурного призначення, і використання яких не пов'язано з їх функціональним призначенням, є помилковим, а відтак позиція контролюючого органу щодо необхідності застосування вказаного коефіцієнту при обчисленні орендної плати є вірною.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №21-4172а14.
За наведених обставин, доводи позивача відносно того, що відповідач, визначаючи розмір орендної плати за період, що підлягав перевірці, в порушення вимог п.276.3 ст.276 ПК України, застосував коефіцієнт у розмірі 2,5, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, бо з наданого контролюючим органом розрахунку та встановлених судом обставин слідує, що відповідач провів розрахунок орендної плати з дотриманням норм п.274.1 ст.274, п.п.276.3.3 п.276.3 ст.276, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок із застосуванням встановлених законом коефіцієнтів.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, відповідно до ст.94 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_4