Справа № 521/7892/17
Суддя: Поліщук І. О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/7892/17
Провадження № 2-а/521/264/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил в якому просить суд скасувати постанову заступника начальника Одеської митниці ДФС № 0956/50000/16 від 19.10.2016 року про накладення адміністративного стягнення на нього, ОСОБА_2 у вигляді штрафу в сумі 1 458735,69 гривень за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, а також провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 485 МК України відносно нього, ОСОБА_2 закрити. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19 жовтня 2016 року Одеською митницею ДФС України було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0956/50000/16, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 458735,69 гривень. Не погоджуючись з притягненням до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 2 серпня 2016 року співробітниками Одеської митниці ДФС у відношенні ОСОБА_2 був складений протокол про порушення митних правил №0956/50000/16 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України. При складанні протоколу співробітник Одеської митниці ДФС посилається, що ОСОБА_2 нібито використовував автомобіль НОМЕР_1, стосовне якого надані пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Однак, даний автомобіль належить ЄТОВ «МРо//гег» на підставі договору ™ оренди транспортного засобу від 24 липня 2016 року (копії договору надаються). ОСОБА_2 є посадовою особою ЄТОВ «МРоwег», про що свідчить трудовий договір, який підписаний ОСОБА_2 та директором ЄТОВ «MPower» ОСОБА_3 на підставі якого позивач прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора. Позивач зазначає, що він як водій-експедитор ЄТОВ «MPower» отримав для керування автомобіль НОМЕР_2 від директора ЄТОВ «MPower» ОСОБА_3, що підтверджується путьовим листом та наказом про відрядження, які видані на ім'я ОСОБА_2 із зазначенням наданого йому службового автомобіля НОМЕР_2. При прийнятті на роботу у якості водія-експедитора ОСОБА_2 не знав та не повинен був знати про те, ким був здійсненний ввіз на митну територію України автомобіля НОМЕР_2. Також позивачу не було відомо та й не повинно було відомо, у якому митному режимі був ввезений автомобіль НОМЕР_2, та чи були на нього отримані будь які митні пільги. Згідно вищезазначеного зрозуміло, що ОСОБА_2 є водієм-експедитором ЄТОВ «MPower, знаходився у відрядженні на автомобілі НОМЕР_2. Даний автомобіль був наданий йому як транспортний засіб комерційного призначення. Постановою в справі про порушення митних правил №0956/50000/16 від 19 жовтня 2016 року встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 був ввезений на територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року» громадянином ОСОБА_4 COLTUCLU VLADIMIR. Отже, саме COLTUCLU VLADIMIR є особою, яка відповідальна за виконання правил митного режиму «тимчасове ввезення до одного року».

Згідно ч. 2 ст. 105 МК України, у разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання peжиму зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України. COLTUCLU VLADIMIR прийняв на себе зобов'язання дотримуватись режиму «тимчасове ввезення до одного року», тим самим отримав митні пільги на ввезення даного автомобіля на митну територію України. ОСОБА_2 не знав та не зобов'язаний був знати, в якому митному режимі був ввезений автомобіль та чи були на автомобіль отримані митні пільги. ОСОБА_2 не є особою, яка несе відповідальність за дотримання правил митного режиму «тимчасове ввезення», а також не повинен нести відповідальність за недотримання правил даного режиму. ОСОБА_2 ніколи не отримував митні пільги щодо автомобіля НОМЕР_2. Таким чином, позивач не є суб'єктом порушення митних правил, за яке передбачена відповідальність згідно ст. 485 МК України. З зазначених вище підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Одеської митниці ДФС України 27.02.2017 року надав до канцелярії суду клопотання, в якому позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення Одеської митниці ДФС та просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження. В своїх письмових запереченнях просив відмовити в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, у повному обсязі, вказуючи, що 19 жовтня 2016 року по справі про ПМП №0956/50000/16 було винесено постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Вважаючи постанову законною представник відповідача зазначив, що ст.485 МК України передбачена відповідальність за дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що 19 жовтня 2016 року посадовою особою Одеської митниці ДФС винесено постанову про порушення митних правил № 0956/50000/16 у відношенні громадянина України ОСОБА_2 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Як вбачається з вказаної постанови 02.08.2016 року приблизно о 10 годині 40 хвилин у місті Ізмаїл на перехресті вулиць Семінарської та вулиці Савицького нарядом поліції Ізмаїльського відділу ГУНП в Одеській області був зупинений легковий автомобіль НОМЕР_3, кузов WBADL81050GX40203, 2000 року виготовлення,синього кольору, країна реєстрації ОСОБА_5, під керуванням громадянина України ОСОБА_2

Під час перевірки вказаного автотранспортного засобу згідно з інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, кузов WBADL81050GX40203, 2000 року виготовлення, ввезено на митну територію України 23.06.2016р. о 17 годині 19 хвилин через пункт пропуску «Серпневе 1-Басарабяска» м/п «Білгород-Дністровський» громадянином ОСОБА_4 COLTUCLU VLADIMIR в режимі «тимчасове ввезення».

19 жовтня 2016 року заступником начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України винесено постанову про порушення митних правил за №0956/50000/16, якою ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1 458735,69 гривень.

Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною, звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову про порушення митних правил № 0956/50000/16 від 19.10.2016р.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови та підстави за якими просить скасувати її позивач, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.4 ч.1 п.39 МК України, платник податків це особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов'язок зі сплати митних платежів. При цьому податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (ст.30ПК України).

Відповідно ст.293 МК України особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Пунктом 3 частини 2 ст. 293МК України вказаний обов'язок, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, покладений на особу, відповідальну за дотримання митного режиму. Аналогічні положення щодо сплати суми податкового зобов'язання та пені відповідно до Податкового кодексу України особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами передбачені частиною 2 ст.105МК України.

Разом з тим, пунктом 1 ст.458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно абз.1 ч.1 ст.485 МК України що декларування в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Крім того, за змістом ст.485 МК України, склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Наявність такої мети можливе лише в діях особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, яка є декларантом та платником вказаних митних платежів та якій надано пільги з їх сплати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи, позивач працює в водієм експедитором ЄТОВ «MPower, знаходився у відрядженні на автомобілі НОМЕР_2. Позивач керував вказаним автомобілем на підставі трудового договору укладеного між ним та ЄТОВ «MPower, наказу Б/Н про направлення працівника у відрядження, договору оренди транспортного засобу від 24 липня 2016 року.

Власником автомобіля є фізична особа - ОСОБА_6 країна реєстрації ОСОБА_5, про що свідчить договір оренди транспортного засобу, укладений між власником автомобіля громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6 з одного боку, та Орендатором ЄТОВ «MPower» 24 липня 2016 року.

Разом з тим, судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, кузов WBADL81050GX40203 щодо якого надано пільги при переміщенні через кордон, був ввезений на митну територію України 23.06.2016 року в режимі «тимчасове ввезення» нерезидентом громадянином ОСОБА_4 COLTUCLU VLADIMIR , який взяв на себе обов'язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення до одного року.

Згідно ст.380 ч.4МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Однак, вказане положення не відповідає ст.7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), де зазначено, що транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна договірна сторона (країна учасниця Конвенції, якою є і Україна) може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема, якщо вона використовує транспортний засіб від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, виконуючи свої службові обов'язки згідно службової інструкції, не знав і не міг знати про те, хто ввіз на митну територію України вищезазначений транспортний засіб, так само не знав, і не повинен був знати в якому режимі було ввезено транспортний засіб і чи були на нього отримані будь-які митні пільги.

Крім того суд вважає, що позивач, не міг мати прямий умисел на вчинення будь-якого порушення митних правил, оскільки не є ані власником транспортного засобу, ані особою, відповідальною за дотримання правил митного режиму, ані взагалі заінтересованою в цьому особою.

Відповідно до ст.531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Таким чином, оскільки позивач не є декларантом відповідного транспортного засобу та особою відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також не є платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах, судова колегія дійшла висновку, що позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та не може нести адміністративну відповідальність за зазначене правопорушення.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи адміністративного позову. Оскільки в процесі розгляду справи суд дійшов до висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил, тому вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обовязку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил визначених Митним Кодексом України, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази (ст. 69 КАС України) про вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, керуючись ст. 485 МК України, ст.ст. 69, 71, 86, 122, 159-163, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил задовольнити.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил № №0956/50000/16 винесену 19 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 485 МК України.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 485 МК України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржене у встановленому законом порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів.

Головуючий: