Справа № 554/3110/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.07.2017 Справа № 554/3110/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року

Октябрський районний суд м. Полтави:

головуючого - судді Микитенка В.М.,

за участю: секретаря - Різник А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Каліновської О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Полтаві Кулинич Лесі Василівни та Державної казначейської служби, третя особа: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди і витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в м. Полтаві Кулинич Л.В. та Державної казначейської служби, третя особа: Департамент патрульної поліції, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №694303 від 25.03.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 170 грн. за ч. 6 ст. 121 КУпАП;

- визнати протиправними дії інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтава ДПП Кулинич Л.В. в частині тимчасового затримання транспортного засобу Деу Ланос д.н. НОМЕР_1, шляхом його доставлення на спеціальний майданчик;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 1440 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтава ДПП Кулинич Лесі Василівни;

- стягнути Державного бюджету України на його користь 3500 грн. витрат на правову допомогу.

Вважає притягнення його до адміністративної відповідальності, а також тимчасове затримання автомобіля НОМЕР_2, шляхом його доставлення на спеціальний майданчик протиправним, оскільки він не був та не міг бути обізнаний про передчасну смерть першого довірителя, якого взагалі ніколи не знав. Відповідно йому не було відомо про втрату чинності довіреності на керування та розпорядження указаним автомобілем. Крім того, у постанові допущено помилку його прізвища, зокрема зазначено ОСОБА_1, тоді як його прізвище ОСОБА_1. Також вказав на те, що його автомобіль 25.03.2017 року був примусово зупинений працівниками поліції, не перешкоджав дорожньому руху, позивач мав усі необхідні документи. 30.03.2017 року йому повернули вказаний автомобіль зі спеціального майданчика за тими ж правовстановлюючими документами після сплати 1440 грн. за послуги евакуатора та зберігання його автівки.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав у ньому зазначених та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась, надала суду письмове заперечення проти позову, вважаючи свої дії законними і обґрунтованими.

Представник відповідача Державної казначейської служби ОСОБА_3 також заперечила проти позову, зазначивши, що судом наразі не встановлено жодних протиправних дій відповідача, тому підстави для стягнення коштів з державного бюджету відсутні.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції Каліновська О.Г. також заперечила проти позову і просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Постановою серії АР №694303 від 25.03.2017 року на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у АДРЕСА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. за ч.6 ст.121 КУпАП за те, що він по вулиці Половка, 97 м. Полтави керував автомобілем НОМЕР_2, що не був перереєстрований у встановленому законом порядку у зв'язку з необхідністю внесення змін у реєстраційні документи згідно п. 2.9 ПДР (а.с. 10, 40).

Рішенням начальника Управління патрульної поліції у м. Полтаві від 04.02.2017 року вказану постанову було залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення (а.с.11-12).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Частина 6 ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в тому числі, за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку.

Підпункт «в» п.2.9 Правил дорожнього руху України також забороняє водієві керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення.

Вказане правопорушення може бути вчинене як умисно так із необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Для встановлення наявності складу правопорушення необхідним є доведення усіх його складових, в тому числі вини особи, що, згідно зі ст.71 КАС України, покладено на відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Водночас, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в силу приписів ст.62 Конституції України, не зобов'язана доводити свою невинуватість і всі сумніви щодо доведеності її провини тлумачаться виключно на її користь.

Крім того, при вирішенні справи суд застосовує принцип верховенства права, невід'ємними складовими якого є принципи юридичної визначеності, дотримання вимог відповідної якості національного законодавства, справедливості та розсудливості.

13.05.2011 року мешканка міста Карлівки ОСОБА_9 за генеральною довіреністю, зареєстрованою за № 126 уповноважила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 користуватись і розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду) за ціну та на інших умовах за їх розсудом належним їй на праві власності автомобілем Деу Ланос, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Вказана довіреність надана з правом передоручення, в тому числі на продаж та керування і дійсна до 13.05.2021 року (а.с. 27-28).

23.08.2012 року ОСОБА_10 за генеральною довіреністю зареєстрованою за №4576 передоручив право керування та розпорядження вказаним автомобілем Деу Ланос, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Строк дії цієї довіреності також встановлений до 13.05.2021 року (а.с. 29).

Дані довіреності досліджені судом, не мають жодних відміток про їх відкликання, скасування, визнання недійсними чи такими, що втратили чинність, мають необхідні реквізити, тому приймаються до уваги судом в якості належних і допустимих доказів.

Згідно п.2.2. Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Така передача транспортного засобу не потребує обов'язкової державної реєстрації, відповідно довіреність на право керування транспортним засобом, за умови передачі особі реєстраційного документу на транспортний засіб, теж не підлягає реєстрації у відповідних сервісних центрах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 категорично заперечив свою обізнаність про смерть довірителя ОСОБА_9 та цей факт був достеменно з'ясований судом лише при офіційному отриманні актового запису №293 від 26.12.2012 року, відповідно якого остання народилась і проживала у місті Карлівці та померла 25.12.2012 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, будучи пасажиром легкового автомобіля, у віці 40 років (а.с. 50-51).

Інші докази наявності умислу чи необережності ОСОБА_1 на вчинення правопорушення відповідачами не надано.

Суд при цьому зазначає, що відсутність у державі належного механізму сповіщення повірених про втрату чинності довіреності, суперечить засадам юридичної визначеності та не може ставити позивача у залежність від можливого притягнення його до юридичної відповідальності.

З огляду на вказані докази, у суду не має підстав вважати позивача ОСОБА_1 таким, що діяв недобросовісно, а відтак не вбачає у його діянні вини, як обов'язкової складової будь-якого адміністративного правопорушення.

При цьому суд, здійснивши системний аналіз чинного законодавства, вважає за необхідне вказати на таке.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).

Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.3 ст.244).

Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана (ст. 247 ЦК України).

Згідно п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків;

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

У відповідності до ст.249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Водночас, чинне законодавством не містить обов'язку повіреного систематично перевіряти чи живий його довіритель, тому об'єктивне встановлення обізнаності повіреного про смерть довірителя має істотне значення для вирішення справи.

З огляду на вказані норми а також встановлені обставини справи про те, що ОСОБА_1 не був знайомий із першим довірителем ОСОБА_9, проживав із нею в різних населених пунктах на значній відстані, має достатній строк дії довіреності, керований ним автомобіль не перебував у розшуку та позивача ніхто не повідомляв про втрату чинності довіреності (а.с. 52) відповідно він не знав та не міг знати про передчасну смерть довірителя на момент складення відносно нього оскаржуваної постанови.

Однак, навіть коли він про це дізнався від працівників поліції, його дії з керування отриманим по довіреності транспортним засобом -автомобілем Деу Ланос, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1, як до так і після цього певний час, все ж, в силу ч.1 ст.248 ЦК України, зберігають правомочність, незважаючи на втрату чинності довіреності, але з метою запобігання виникненню збитків (втрати автомобіля, його платного утримання на спеціальному майданчику, тощо).

За таких обставин оскаржувану постанову слід визнати протиправною і скасувати.

Згідно з ч.1 ст.265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122(в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на цю норму та встановлені обставини справи, подальші дії відповідача щодо тимчасового затримання автомобіля НОМЕР_2, шляхом його доставлення на спеціальний майданчик у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, позбавлені відповідних правових підстав.

Частина 2 ст.21 КАС України передбачає, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Зі змісту ст.56 Конституції України, а також положень ч.1 ст.1166 ЦК України та 1174 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями чи рішеннями органів державної влади фізичній особі відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Заподіяння матеріальних збитків позивачеві ОСОБА_1 у зв'язку з тимчасовим затриманням керованого ним на відповідній правовій підставі автомобіля НОМЕР_2, шляхом його доставлення на спеціальний майданчик в сумі 1420 грн. підтверджується відповідними оригіналами квитанцій №38р2932 та №38р2933 від 29.03.2017 року (а.с.23-24), а також актом огляду і тимчасового затримання транспортного засобу від 25.03.2017 року (а.с.39), тому є доведеним.

Вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу (судових витрат) в сумі 3500 грн. підтверджуються відповідним договором №19 від 11.04.2017 року про надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_2, що має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно свідоцтва №1142 від 04.01.2012 року (а.с.13-15), ордером ПТ№0153364 від 18.04.2017 року (а.с.16), довідкою розрахунком №19 від 14.04.2017 року (а.с.9), а також усіма матеріалами справи, представленими позивачем, тому підлягають задоволенню, однак, згідно зі ст.87 та ч.1 ст.94 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління патрульної поліції м. Полтави Департаменту патрульної поліції України, а не з Державного бюджету України, як того просив позивач.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову серії АР №694303 від 25.03.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 170 грн. за ч. 6 ст. 121 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтава ДПП Кулинич Лесі Василівни в частині тимчасового затримання транспортного засобу Деу Ланос д.н. НОМЕР_1, шляхом його доставлення на спеціальний майданчик.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтава ДПП Кулинич Лесі Василівни.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління патрульної поліції м. Полтави Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 3500 (три тисячі п'ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя В.М.Микитенко