Справа № 810/3646/16
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3646/16 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А. С. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Кривошука Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_4 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення від 07.07.2016 р. № 228/НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 200440, 32 грн., з яких: 160352, 25 грн. - за основним платежем; 40088, 07 грн. - штрафні (фінансові) санкції; вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 24.05.2016 р. № Ф-06 у загальній сумі 86784, 01 грн.; рішення від 20.09.2016 р. № , згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 8678, 41 грн. за донарахування зобов'язання зі сплати єдиного внеску.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства та законодавства щодо сплати єдиного соціального внеску за період з 11.04.2014 р. по 31.12.2015 р., за результатами якої складено акт перевірки від 24.05.2016 р. № 473/13-03//142.

Згідно з висновками акту перевірки відповідачем встановлені порушення позивачем вимог чинного законодавства, зокрема:

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що виявилось у заниженні оподатковуваного доходу за 2014 рік - на загальну суму 61750, 00 грн. та за 2015 рік - на загальну суму 779718, 56 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 160352, 25 грн., у тому числі по періодам: за 2014 рік - на суму 9262, 50 грн.; за 2015 рік - на суму 151089, 75 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що виявилось у заниженні грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 86784, 01 грн., у тому числі по періодах: за 2014 рік - на суму 21427, 25 грн.; за 2015 рік - на суму 65356, 76 грн.

За результатами перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 07.07.2016 р. № 228/НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 200440, 32 грн., з яких: 160352, 25 грн. - за основним платежем; 40088, 07 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2016 р. № Ф-06, згідно з якою позивачу визначено недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 86784, 01 грн.;

- рішення від 20.09.2016 р. № , згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 8678, 41 грн. за донарахування зобов'язання зі сплати єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, без створення юридичної особи, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) згідно із розділом III Податкового кодексу України з урахуванням відповідних обмежень і особливостей стосовно фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Пунктом 177.4 ст.177 Кодексу визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДФО мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у спірний період реалізувала товари компанії «GUFFO S.R.O.» (Чеська республіка), компанії «S.C.D.F Paleta System S.R.L.» (Румунія), « 1-AMPLUA S.R.O.» (Чеська республіка), ТОВ «Дейвест».

У серпні 2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Будсервіс» (продавець) укладено договір поставки від 05.08.2014 р. № 04, згідно з яким продавець зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити, товар (дерев'яні палети).

На виконання пункту 4.1 договору позивач перерахував на рахунок ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Будсервіс» в якості попередньої оплати кошти у сумі 16000, 00 грн., у тому числі ПДВ - 2666, 67 грн. Факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення від 05.08.2014 р. № 17 та банківською випискою.

Вказану суму також було відображено позивачем у Книзі обліку доходів і витрат у графі «Витрати, пов'язані з господарською діяльністю» за 05.08.2014 р.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаною господарською операцією позивач отримав від ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Будсервіс» податкову накладну від 06.08.2014 р. № 1 на суму 16000, 00 грн., у тому числі ПДВ - 2666, 67 грн.

У податковому обліку витрати на попередню оплату товару (без ПДВ) позивач врахувала при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Однак, ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Будсервіс» зобов'язання з поставки товару не виконало і гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернуло.

У серпні 2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «ОКВ Груп» (постачальник) укладено договір поставки від 12.08.2014 р. № 04, згідно з яким постачальник зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити, товар (дерев'яні палети розміром 1200 х 1000 мм 1-го сорту).

На виконання пункту 4.1 договору позивач перерахувала на рахунок ТОВ «ОКВ Груп» в якості попередньої оплати кошти на загальну суму 45750, 00 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями платіжних доручень від 12.08.2014 р. № 18 на суму 38250, 00 грн. та від 20.08.2014 р. № 28 на суму 7500, 00 грн., а також банківською випискою.

Вказані суми також були відображені позивачем у Книзі обліку доходів і витрат у графі «Витрати, пов'язані з господарською діяльністю» за відповідні дні.

У податковому обліку понесені витрати на попередню оплату товару позивач врахувала при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Однак, ТОВ «ОКВ Груп» зобов'язання з поставки товару не виконало і гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернуло, тому позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2015 р. у справі № 911/620/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р., стягнуто з ТОВ «ОКВ Груп» на користь позивача борг у сумі 45750, 00 грн.

У травні 2015 року позивач (замовник) і фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (перевізник) уклали договір - заявку на транспортно-експедиційні послуги від 14.05.2015 р., відповідно до якого перевізник зобов'язувався надати позивачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Черкаси (Україна) - Чеська Липа (Республіка Чехія).

Вартість послуг за вказаним договором визначена сторонами у сумі 37000, 00 грн., у тому числі 7000, 00 грн. - авансовий платіж.

На виконання умов договору 15.05.2015 р. позивач перерахувала на рахунок ОСОБА_6 кошти у сумі 7000, 00 грн. в якості попередньої оплати, що підтверджується банківською випискою.

Вказана сума також була відображена позивачем у Книзі обліку доходів і витрат у графі «Витрати, пов'язані з господарською діяльністю» за відповідний день.

У податковому обліку витрати у сумі 7000, 00 грн. на попередню оплату транспортних послуг позивач врахувала при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2015 рік.

Однак, ФОП ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним договором не виконав, гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернув.

Суд першої інстанції встановив, що з метою врегулювання цього бізнес-конфлікту позивач надсилала ОСОБА_6 претензію з вимогою повернути 7000, 00 грн., а також зверталася до Головного управління ДФС у Черкаській області зі скаргою на недобросовісні дії ОСОБА_6, однак, ці заходи не дали результату.

Також, актом перевірки встановлено та не заперечується позивачем, що позивач отримала від ТОВ «Дейвест» у лютому 2015 року кошти за реалізований товар у сумі 13000, 27 грн. (без ПДВ - 10833, 56 грн.), які не відобразила у Книзі обліку доходів та витрат та не включила до складу оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Проте, сума річного доходу, яка відображена у Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік, на 35016, 97 грн. є меншою за суму доходу, що відображена у податковій декларації; сума витрат, яка відображена у Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік, на 31902,13 грн. є більшою за суму витрат, що відображені у додатку Ф 4 до податкової декларації.

Крім того, у червні 2015 року між позивачем (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (постачальник) укладено договір поставки від 08.06.2015 р. № 1, згідно з яким постачальник зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувалася прийняти та оплатити, товар.

Вказаним договором передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW згідно з Інкотермс 2000 (м. Біла Церква, вул. Фастівська, 70).

У період з червня по грудень 2015 року ФОП ОСОБА_8 здійснила поставку піддонів дерев'яних та дошки соснової на загальну суму 761885, 00 грн., у тому числі ПДВ - 126980, 83 грн.

Придбаний у ФОП ОСОБА_8 товар позивач реалізувала за межі України компаніям «GUFFO S.R.O.» (Чеська республіка), «S.C.D.F Paleta System S.R.L.» (Румунія); «1-AMPLUA S.R.O.» (Чеська республіка).

Встановлюючи факт відсутності господарських відносин між позивачем та ФОП ОСОБА_8, відповідач в акті перевірки зазначив про неможливість встановлення факту транспортування товарів.

Однак, в матеріалах справи наявні наступні копії ТТН: № 19/11 від 19.11.2015 р., № 10/11 від 10.11.2015 р., № 02/09 від 02.09.2015 р., № 14/08 від 14.08.2015 р., № 13/08 від 13.08.2015 р., № 20/10 від 20.10.2015 р., № 20/11 від 20.11.2015 р., № 05/10 від 05.10.2015 р., № 8 від 28.07.2015 р. (а. с. 139 - 147 Т. 1).

Згідно вказаних товарно-транспортних накладних, що відповідають статусу первинних документів, товар транспортувався автомобільними перевізниками: ПП ОСОБА_9, ПП ОСОБА_10, ТОВ «Кіт Карго», ТОВ «Центр розважальних послуг», ФОП ОСОБА_11, «Укрінфотрейд», ПП ОСОБА_12 на підставі видаткових накладних № 18 від 19.11.2015 р., № 17 від 10.11.2015 р., № 13 від 02.09.2015 р., № 12 від 14.08.2015 р., № 11 від 13.08.2015 р., № 15 від 18.09.2015 р., № 19 від 20.11.2015 р., № 16 від 05.10.2015 р., № 9 від 28.07.2015 р.

Предметом поставки згідно вказаних ТТН були дерев'яні піддони у загальній кількості 6300 шт. та дошка соснова об'ємом 28, 02 м3.

Матеріали справи містять CMR (а. с. 153, 157, 161, 165, 169, 173, 178, 180, 183, 187, 190, 194 Т. 1), інвойси (а. с. 152, 156, 160, 164, 168, 172, 176, 181, 185, 189, 193 Т. 1), видаткові накладні (а. с. 154, 158, 162, 166, 170, 174, 177, 182, 186, 195 Т. 1), митні декларації (а. с. 155, 159, 163, 167, 171, 175, 179, 184, 188, 191, 192, 196 Т. 1), банківські виписки (а. с. 149 - 181 Т. 2), специфікацію (а. с. 57 Т. 2), фітосанітарні сертифікати (а. с. 53, 74, 80, 94, 111, 120, 138, 146 Т. 2).

Дослідивши вказані документи, колегія суддів встановила відсутність у них суперечностей та відомостей, що можуть свідчити про отримання зазначених товарів не від ФОП ОСОБА_8, а від третьої особи, що також в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено відповідачем.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що взаємовідносини позивача з вказаним контрагентом мають ознаки реальності, тому спірні рішення в цій частині є протиправними.

У взаємовідносинах позивача з іншими контрагентами відповідач реальності господарських відносин не встановлював.

Позиція відповідача в цій частині ґрунтується на тому, що позивач оплативши товар та його не отримавши, здійснила витрати, не пов'язані з господарською діяльністю, відтак, такі витрати не можуть бути включені до об'єкта оподаткування ПДФО.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що у відповідності до абз. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

На переконання колегії суддів, факт здійснення позивачем витрат був спрямований на ведення господарської діяльності та отримання позитивного економічного результату.

В свою чергу, підприємницький ризик не може мати негативний наслідок для платника податку, позаяк, об'єктом оподаткування ПДФО у випадку позивача є чистий оподатковуваний дохід, який складається як з доходів, отриманих від провадження господарської діяльності, так і документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Факт здійснення позивачем витрат з метою провадження господарської діяльності підтверджується матеріалами справи, а умова позитивного результату для можливості врахування витрат при обчисленні чистого оподатковуваного доходу в залежність від прибутковості не ставиться.

Відповідачем в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено, що у спірний період позивачу були повернуті авансові внески.

В той же час, за умови їх повернення в розумінні ст. 164 ПК України отримані суми повинні бути відображені позивачем в якості доходу.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині протиправності спірних рішень щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Дейвест», оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт приховування позивачем спірної суми, в той час як у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік позивачем задекларовано суму доходу у більшому розмірі, ніж відображено в Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік.

Вказана обставина виключає порушення, що було встановлено відповідачем в межах даного спору.

Відповідність ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат чинному законодавству не є предметом даного спору та колегією суддів не досліджується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

(Повний текст ухвали виготовлено 27.07.2017 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.