Справа № 814/3689/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Київ К/800/5819/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Іваненко Я.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконним наказу від 9 вересня 2015 року № 3167/02 про звільнення позивача з посади старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Позов мотивував тим, що під час звільнення з роботи він перебував на лікарняному, що є порушенням частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Крім того, заходи дисциплінарного стягнення до позивача застосувалися лише один раз, а не двічі, як вважає відповідач, тому відсутнє систематичне невиконання працівником своїх трудових обов'язків.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ №3167/02 від 9 вересня 2015 року. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області з 10 вересня 2015 року. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7275,32 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року скасовано, прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить його судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що наказом від 4 вересня 2015 року №1395/03 до нього застосовано захід дисциплінарного впливу, а не дисциплінарне стягнення, тому цей наказ не може бути підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Зазначає, що подання заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 4 вересня 2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та реалізований на його підставі наказ від цієї ж дати прийняті з порушенням закону, оскільки подання мало вноситись начальником відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції, а не начальником Управління Головного територіального управління юстиції. Також в наказі про звільнення відсутня дата звільнення позивача з роботи.

Від ГТУЮ у Миколаївській області надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити рішення апеляційного суду без змін, як законне і обґрунтоване. Зазначає, що внесення подання про звільнення ОСОБА_4 начальником Управління ДВС ГТУЮ, а не начальником ВДВС Первомайського МРУЮ не впливає на вирішення питання про звільнення позивача, оскільки дане подання підготовлене особою, яка наділена повноваженнями щодо погодження звільнення державних виконавців.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 15 жовтня 2007 року позивач працював у відділі ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції на посаді державного виконавця, з 8 червня 2011 року призначений на посаду старшого державного виконавця відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції.

Наказом ГТУЮ у Миколаївській області від 24 квітня 2015 року №401/03 ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани відповідно до статей 147-149 Кодексу законів про працю України.

У подальшому наказом ГТУЮ у Миколаївській області від 4 вересня 2015 року №1395/03 на підставі статті 14 Закону України «Про державну службу» за неналежне виконання службових обов'язків до ОСОБА_4 застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки у призначенні на вищу посаду строком на два місяці.

4 вересня 2015 року заступник начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби ОСОБА_5 звернувся до начальника ГТУЮ у Миколаївській області з поданням про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

Наказом ГТУЮ у Миколаївській області від 9 вересня 2015 року №3167/02 позивача звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов частково, окружний суд виходив з відсутності підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП, оскільки систематичне порушення дисципліни передбачає два і більше дисциплінарних стягнень, тоді як до позивача застосовано лише одне стягнення - догану (наказ від 24 квітня 2015 року). Також суд вважав, що в силу закону заходи дисциплінарного впливу не є видом дисциплінарного стягнення, тому не можуть враховуватися під час вирішення питання про звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Приймаючи протилежне рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП. До позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани і, враховуючи, що безпосередньо звільненню передував новий дисциплінарний проступок, апеляційний суд виходив із наявності факту системного порушення позивачем службових обов'язків. Відповідачем вжито необхідних заходів щодо своєчасного ознайомлення позивача з наказом про звільнення та отримання ним трудової книжки, а вручення наказу про звільнення не в день його прийняття, а пізніше, не є підставою для зміни дати звільнення та визнання такого наказу незаконним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з пунктами 22 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України можливе, за умови якщо працівник неодноразово, без поважних причин, навмисно не виконував (чи неналежно виконував) покладені на нього трудові функції, та до якого вже застосовувались дисциплінарні або громадські стягнення. При цьому, враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які є чинними на момент звільнення працівника.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності, та порушив її знову.

Судами встановлено, що підставою для прийняття наказу ГТУЮ у Миколаївській області від 24 квітня 2015 року №401/03 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани було те, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року №915/49/14 старший державний виконавець Шматков А.М. не відправив належним чином стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження та безпідставно виніс постанову про звільнення майна боржника з-під арешту. У поясненнях щодо вказаних обставин позивач зазначив хронологію вчинення ним виконавчих дій без наведення обґрунтувань.

Наказом відповідача від 4 вересня 2015 року №1395/03 за неналежне виконання службових обов'язків до ОСОБА_4 застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки у призначенні на вищу посаду строком на два місяці з тих підстав, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Миколаївської області у справі №915/1111/13, ОСОБА_4 порушено вимоги статей 11, 47, 75 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 5 червня 2015 року у справі №915/1111/13, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27 липня 2015 року (постанова надійшла до відділу ДВС 7 серпня 2015 року), скасовано постанову відділу ДВС від 12 березня 2015 року, зобов'язано відділ ДВС виконати передбачені законом дії щодо виконання наказу суду. Згідно з висновками суду при поверненні виконавчого документу ОСОБА_4 не склав акт щодо передачі майна від боржника стягувачеві. Надані позивачем пояснення не містили будь-яких обґрунтувань щодо обставин вчинення ним такого порушення.

Накази ГТУЮ у Миколаївській області від 24 квітня 2014 року №401/03 та від 4 вересня 2015 року №1395/03 позивач не оскаржував.

Також, 18 серпня 2015 року в ході проведення перевірки ВП №46004721 з виконання виконавчого листа Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-42/2011, заступником начальника управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області встановлені істотні порушення державним виконавцем Шматковим А.М. Закону України «Про виконавче провадження», які виразились у безпідставному знятті арешту з майна боржника на підставі постанови від 3 серпня 2015 року. За результатами перевірки 31 серпня 2015 року заступником начальника управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області прийнято постанову №02-57/5-10, якою дії ОСОБА_4 визнано незаконними, начальника відділу ДВС Первомайського МУЮ зобов'язано скасувати постанову від 3 серпня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту та забезпечити належний контроль за виконанням рішення державним виконавцем.

У поясненнях щодо вказаних обставин позивач зазначив, що 20 липня 2015 року до нього звернувся боржник із заявою про зняття арешту з майна, до якої додав ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 16 березня 2010 року по справі 2-П-7 яка, на його переконання, могла бути підставою для зняття арешту з майна.

Зазначені обставини стали підставою для звільнення позивача з посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, згідно з наказом ГТУЮ у Миколаївській області від 9 вересня 2015 року №3167/02.

Таким чином, станом на день звільнення позивач мав одне дисциплінарне стягнення (наказ від 24 квітня 2015 року №401/03), яке застосоване нього за порушення трудової дисципліни та у встановленому законом порядку не зняте, і з дня накладення якого до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

У подальшому позивач вчинив ще один дисциплінарний проступок за невиконання покладених на нього службових обов'язків, що є підставою для звільнення за правилами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Тобто у даному випадку має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Обставини скоєння позивачем зазначених дисциплінарних проступків, а також порядок і строки їх накладення, апеляційний суд дослідив, порушень при їх застосуванні з боку відповідача не встановив.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наказ про звільнення ОСОБА_4 прийнятий правомірно.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що застосований до нього наказом від 4 вересня 2015 року №1395/03 захід дисциплінарного впливу не є дисциплінарним стягненням, і не може враховуватись при звільненні працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців визначено статтею 14 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, згідно з якою дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Тобто, незважаючи на те, що затримка у призначенні на вищу посаду не визначена як дисциплінарне стягнення у Законі України «Про державну службу», такий захід дисциплінарного впливу є видом дисциплінарної відповідальності державних службовців.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що навіть якщо вважати, що застосування заходів дисциплінарного впливу не може враховуватися при звільненні за систематичне порушення при виконанні службових обов'язків, позивач правомірно звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, враховуючи наявність у нього одного дисциплінарного стягнення.

Доводи позивача про порушення відповідачем встановленої трудовим законодавством процедури при звільненні отримали належну правову оцінку в рішенні апеляційного суду.

Щодо посилань позивача у касаційній скарзі на те, що подання про його звільнення внесено не уповноваженою на це особою, то з цього приводу відповідач у запереченнях на касаційну скаргу зазначив наступне.

Постанова про звільнення майна з-під арешту, винесена ОСОБА_4 у ВП 46004721, яка у подальшому визнана незаконною і скасована (за що до позивача застосовано догану наказом від 24 квітня 2015 року №401/03), затверджена начальником відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Носом С.В.

Оскільки відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про державну виконавчу службу» подання про звільнення позивача мало вноситься начальником відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції, у ГТУЮ у Миколаївській області, до відання якого відноситься питання звільнення позивача, виникли обґрунтовані сумніви стосовно неупередженості начальника відділу ДВС Первомайського МРУЮ при вирішенні питання про звільнення позивача.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В. Іваненко Я.Л.