Справа № 336/364/17(2-а/336/86/2017)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2017 рокусправа № 336/364/17(2-а/336/86/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила просить зобов'язати відповідача провести перерахунок її пенсії за віком із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1200,00 грн., справу розглянути в скороченому провадженні.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2017 р. адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії за віком позивачці, відповідно до розміру прожиткового мінімуму на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 18 липня 2016 року, з урахуванням раніше сплачених сум. Стягнуто з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки , судовий збір у розмірі 640,00 грн. Іншу частину позовних вимог залишено без задоволення.

Не погодившись з постановою суду, позивач та відповідач подали апеляційну скаргу, в якій позивач просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. Винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1200,00 грн.

Відповідач посилаючись на не повне з'ясування судом обставин справи, просив постанову суду скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач, з 31 травня 2014 року перебуває на обліку в управлінні, отримуючи пенсію за віком станом на 01.12.2016 року в сумі 1084,66 грн.

У грудні 2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії в зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, до рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Листом від 29.12.2016 за № 335/П-1 УПФ України в Шевченківському районі м. Запоріжжя відмовило позивачці у здійсненні перерахунку пенсії з тих підстав, що оскільки позивачу призначена пенсія за відсутності повного страхового стажу, який дає право на отримання пенсії на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, то після підвищення вона залишається на рівні мінімальної пенсійної виплати.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) визначає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

У відповідності до ч.2 статті 28 Закону, за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 17 вересня 2015 року N 704-VIII статтю 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» викладено в новій редакції за якою установлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 вересня - 1074 гривні.

Крім того, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 26 березня 2008 р. N 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Пунктом 1 вказаної Постанови установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в інвалідів (у тому числі дітей-інвалідів) прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії та державної соціальної допомоги у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

З матеріалів справи вбачається, загальний стаж позивача становить 24 років 11місяців 18 днів.

Таким чином, у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії в розмірі прожиткового мінімуму.

Отже, оскільки згідно положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, цим же Законом та підзаконними нормативними актами не встановлено такий же розмір мінімальної пенсії за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж 30 років у жінок, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Щодо апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазнача наступне, відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов'язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні ( ст.2 Закону).

Так, в матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг від 11.01.2017 року укладений між адвокатським об'єднанням «ДОВІРА» в особі керуючого партнера адвоката ОСОБА_2та ОСОБА_1

В той же час, з наданих суду документів не вбачається, надання правової допомоги позивачці, оскільки позивач звернулась до суду із позовною заявою та заявою про усунення недоліків, що підтверджено її підписом в зазначених документах, документи надіслані засобами поштового зв'язку.

Крім того, за умовами договору № 36/ш про надання юридичних послуг від 11.01.2017 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, як керуючим партнером Адвокатського об'єднання «Довіра», а саме п.3.3, виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Відповідно до умов договору (а. с. 6) його предметом є представництво, складання позову, надання допомоги і захист інтересів клієнта, в тому числі у судах. Втім, оскільки не доведено та не надано належних доказів надання правової допомоги - акту виконаних робіт, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

За викладених обставин, підстави для компенсації витрат на правову допомогу згідно ст.90 КАС України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» відсутні.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя задовольнити .

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2017 р. - скасувати частково.

В задоволенні позовних щодо зобов'язання Шевченківського об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії за віком позивачці, відповідно до розміру прожиткового мінімуму на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 18 липня 2016 року, з урахуванням раніше сплачених сум- відмовити.

В іншій частині Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту згідно ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий