Справа № 317/1671/17
Суддя: Ачкасов О. М.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 317/1671/17
№ 2-а/317/70/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Ачкасов О.М., розглянувши у скороченому провадженні у м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те,що він працював на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області, на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515 «Про звільнення суддів» та наказу Апеляційного суду Запорізької області від 20.09.2016 №79-К «Про звільнення судді Бочарникова С.О.» його виключено з 20.09.2016 р. зі штату Апеляційного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви про відставку. На підставі подання Апеляційного суду Запорізької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання від 20.09.2016 р. та його заяви від 21.09.2016 р. Запорізьким приміським обєднаним Управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Перед оформленням довічного утримання судді, 04.08.2016 р. позивачу була призначена інвалідність 2 групи довічно. Довідка МСЕК була передана до Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області де і перебуває на цей час, але пенсію йому відмовились призначати, та розяснили, що він має право на оформлення або пенсії по інвалідності, або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 25 квітня 2017 р. позивач звернувся офіційно з заявою, про призначення йому пенсії по інвалідності, але листом від 05.05.2017 р., який він отримав 02.06.2017 р., йому було відмовлено, у зв»язку із чим він був вимушений звернутися до суду.

Суддя ухвалив розглядати справу в порядку скороченого провадження згідност. 183-2 КАС України, провадження відкрито ухвалою судді.

У письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду 17.07.2017 року, відповідач зазначає, що позов є необґрунтованим і не ґрунтується на законі. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки згідно п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, розглянувши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 р. № 1515 «Про звільнення суддів» та наказу Апеляційного суду Запорізької області від 20.09.2016 № 79-К «Про звільнення судді Бочарникова С.О.» позивача було звільнено у відставку.

На підставі подання Апеляційного суду Запорізької області, про встановлення щомісячного довічного грошового утримання від 20.09.2016 р. та заяви від 21.09.2016 р. управлінням Пенсійного фонду у Запорізькому районі Запорізької області, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

25 квітня 2017 р. позивач звернувся офіційно з заявою, про призначення йому пенсії по інвалідності, але листом від 05.05.2017 р., який він отримав 02.06.2017 р., позивачу було відмовлено.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

На момент звільнення у відставку позивач не досяг віку, передбаченого ч.1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (пенсійного віку), а отже, не мав права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абз. 5 п.7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Абзацом 5 пункту 8 цього ж рішення встановлено, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема Законом України "Про статус суддів" , що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Аналіз вказаних законодавчих актів дає підстави дійти висновку, що щомісячне довічне грошове утримання, не є пенсією, а його отримувач не є пенсіонером; щомісячне довічне грошове утримання виплачується не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України, і лише обовязок його виплати покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому, пенсія інвалідам призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до Розділу ІV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до ст.9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого ст. 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів. У звязку із цим суд також зазначає, що право позивача на соціальний захист передбачено не тільки нормами національного законодавства, але й Конвенцією про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009.

Так, у статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до допомоги та програм.

Пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Аналіз наведених вище правових норм показує, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування.

Частина 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на який посилається Відповідач у своїх запереченнях проти позову передбачає, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", Про державну службу", Про Національний банк України", Про дипломатичну службу", Про службу в органах місцевого самоврядування",Про прокуратуру", Про статус народного депутата України", Про судоустрій і статус суддів", Про судову експертизу", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд вважає, що в даному випадку законодавець не обмежує право особи в отриманні як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання одночасно. Зазначена норма стосується випадків, коли одна й та сама особа має право на отримання пенсії та/або довічного грошового утримання за різними законодавчими актами, які встановлюють різні розміри пенсії та/або довічного грошового утримання.

У такому випадку такій особі призначається пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за одним із нормативно-правових актів, а не кількома. У разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не позбавляється права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності.

Також суд зазначає, що підстави для припинення, або відмови в виплати пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачені ч. 1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, у відповідача не було підстав, передбачених чинним законодавством, для відмови у виплаті позивачу пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тобто, відмовивши виплачувати позивачу пенсію по інвалідності, відповідач діяв протиправно.

Враховуючи вкладене, суддя вважає адміністративний позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167, 183-2, 186 КАС України, ст.ст.9,10, 49 Закона України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та зобовязання вчинити певні дії -задовольнити.

Визнати протиправними дії Запорізького приміського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії по інвалідності з 25.04.2017 року.

Зобовязати Запорізьке приміське обєднане Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 25.04.2017 року виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя : О.М. Ачкасов