Справа № 815/2950/17
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2950/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення №90 від 16.05.2017р., зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач вважає, що оскаржений наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову йому в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню оскільки, на думку позивача, відповідач не прийняв до уваги реальні побоювання Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності - до ОСОБА_2. Позивачем зазначено, що необґрунтоване рішення може поставити під загрозу життя або свободу заявника, піддати його ризику застосування катувань, інших видів жорстокого або таких, що принижують гідність, поводженню чи покаранню.

24.07.2017р. до суду надійшло клопотання представника Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що з матеріалів особової справи вбачається, що у позивача відсутні будь-які докази можливої загрози його життю, безпеці чи свободі через одруження з дівчиною, як сповідує православя у випадку повернення до ОСОБА_2 та що посилання позивача на те, що він не може повернутися до ОСОБА_2 через небажання його дівчини виїжджати до країни його громадянської належності та можливий осуд з боку його батьків у випадку її приїзду не містить конвенційних ознак визначення статусу біженця або критеріїв набуття додаткового захисту в Україні. Разом з тим, відповідачем зазначено, що під час проведення протоколу співбесіди позивач підтвердив, що йому нічого не загрожувало під час проживання в ОСОБА_2, а також те, що він був цілком задоволений рівнем свого життя на Батьківщині. Також, відповідачем зазначено, що аналізом особової справи можливо дійти висновку, що ані під час перебування на Батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни своєї громадянської належності позивач не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за ознаками расової належності, віросповідання, національності, громадянства чи підданства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Аналізом наданої позивачем інформації, враховуючи інформацію по країні походження позивача, можливо встановити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження та не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування у разі повернення до ОСОБА_2.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_2, за віросповіданням мусульманин, за національністю пулар.

15.11.2008р. Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 за студентською візою вилетів з ОСОБА_2 до України авіарейсом Конакрі (ОСОБА_2) Касабланка (Марокко) Стамбул (Туречччина) - Одеса (Україна). 18.11.2008р. позивач прибув до України (м.Одеса).

У період з 27.11.2008р. по 2011 рік Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 навчався у Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет».

З 2010 року перебуває у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 та має з нею двох дітей сина ОСОБА_4 30.06.2015року народження та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

27.04.2017р. Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.51-54).

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.05.2017р. №90, на підставі висновку головного спеціаліста відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області ОСОБА_6, відповідно до ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту було відмовлено Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.(а.с.123)

Відповідно до зазначеного висновку від 16.05.2017р. по справі №2017ОD0061 міграційною службою було встановлено, що за аналізом матеріалів особової справи неможливо обґрунтувати причину виїзду заявника з ОСОБА_2 з позиції надання йому міжнародного захисту в Україні, ані під час перебування на Батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни своєї громадянської належності позивач не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за ознаками расової належності, віросповідання, національності, громадянства чи підданства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. За результатами розгляду заяви та особової справи особи можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання шукачу захисту додаткового захисту в Україні, згідно з визначенням п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянської належності. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування у разі повернення до ОСОБА_2.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту від 08.07.2011р. №3671-VI біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно абз.5 ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з ч.7 ст.7 Закону до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Як встановлено у ході розгляду справи, причиною виїзду з країни громадянської належності Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 зазначено те, що він прибув до України з метою отримання освіти та після приїзду до України він познайомився з українською дівчиною ОСОБА_3, однак його батьки заперечували проти зазначених стосунків, оскільки вона християнка та перестали сплачувати кошти за навчання в університеті. Позивач неофіційно одружився із ОСОБА_3 у мечеті, про що був повідомлений брат шукача притулку та надіслані відповідні документи до батьків, однак батьки розуміти не бажають. Також, через одруження з українською православною дівчиною його можуть вбити, у разі повернення до Батьківщини.

Як вбачається з матеріалів особової справи Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 №2017OD0061, позивач не входив до жодної політичної, релігійної чи громадської організації.

Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 під час співбесіди від 16.05.2017р. (а.с.89-103) на прохання охарактеризувати своє життя на Батьківщині до свого виїзду зазначив, що раніше в нього жодних проблем не існувало, вдома працювала домробітниця, мама відвозила в школу на машині, а зі школи забирав водій та на питання управління про можливу загрозу чи небезпеку батькам зазначив, що все змінюється та все можливо.

При цьому, під час співбесіди від 16.05.2017р. на питання міграційної служби : «Чи можете Ви проживати без загрози для Вашого життя в ОСОБА_2 в іншому місті?» надав відповідь «Країна маленька, 4 регіони. Я не можу там жити в іншому місці, хтось же має мене підтримувати. Якщо батьки ображені, я не можу до інших людей звертатися». На питання міграційної служби про причини звернення із заявою про надання статусу біженця лише зараз позивач зазначив, що він сподівався до останнього, що зможе вирішити проблеми і батьки б відправили кошти, домовився б з університетом та поїхав додому.

При цьому, судом встановлено, що зазначені Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 причини неможливості повернення на Батьківщину складаються лише з припущень позивача та мають загальний характер. Так, на прохання управління навести докази можливого покарання за законом Корану, у випадку повернення до ОСОБА_2 позивач зазначив, що «докази знайти тяжко, бо треба щоб я потрапив до них». Також на питання «Чи можете Ви звернутися до правоохоронних органів країни громадянської належності у випадку серйозності погроз, які можуть існувати на Вашу адресу у випадку повернення на Батьківщину?» зазначив, що «поліцейські самі мусульмани, тому це марно. Краще вирішити проблем з батьками, у поліцейських є дубінки та вони самі можуть побити».

За таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Разом з тим, суд зазначає, що небажання громадянської дружини, про яке позивач зазначив у своїй заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 27.04.2017р., виїжджати до країни його громадянської належності та можливий осуд з боку його батьків, у випадку її приїзду, не містить конвенційних ознак визначення статусу біженця або критеріїв набуття додаткового захисту в Україні.

При цьому, суд зазначає, що сімейні конфлікти не є підставами для звернення за міжнародним захистом і не містять у собі відповідні ознаки статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту.

Зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави вважати історію позивача щодо причин неможливості повернення до країни постійного проживання неправдивою та надуманою з метою легалізації перебування на Україні у пошуках кращих умов життя.

Перевірка по країні походження вказує на відсутність загрози життю позивача, або інших критеріїв, які відповідають критеріям п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

При цьому, відповідно до п.6 ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

При цьому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 у повному обсязі.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 158 163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову Діалло Ібрахіма Сіра ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Танцюра