Справа № 815/2863/17
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

26 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2863/17

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Стас Л.В.,

Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017р. про відмову у відкритті провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»» про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017р. ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ФГВФО, Уповноважено особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»», в якому просила:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»» Карасюка І.І. щодо передання інформації стосовно коштів, які обліковуються на картковому рахунку до ФГВФО та не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»» за рахунок ФГВФО за договором банківського вкладу за НОМЕР_1 від 14.12.2016р.;

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»» Карасюка І.І. подати до ФГВФО додаткову інформацію про ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК»» за рахунок ФШВФО за договором банківського вкладу за НОМЕР_1 від 14.12.2016р..

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017р. відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою у зв'язку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

За правилами п.3 ч.1 ст.199КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія виходячи з наступного.

За приписами ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому у п.1 ч.2 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В свою чергу, як вказано в ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищенаведених приписів процесуального законодавства вбачається, що спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій належать до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за №4452-VI від 23.02.2012р., а саме ч.1,3 ст.1 цього Закону, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з ч.1,2 ст.3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції наділені Державою у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

У відповідності до ст.1 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

В свою чергу, ч.1 ст.54 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

За положеннями ч.2 ст.4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до функцій Фонду, зокрема, відноситься забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Разом з тим, за приписами ч.1,2 ст.6 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Отже, наведені норми свідчать, що Фонд є суб'єктом публічного права, який створений з метою реалізації публічних інтересів держави в сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку шляхом їх ліквідації, який здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у відкриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спір пов'язаний із відновленням платоспроможності боржника або його банкрутством, вказана справ у відповідності до вимоги ст.12ГПК України підлягає розгляду господарським судом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія виходячи з наступного.

За приписами ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», банкрутство - це визнання господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

При цьому, згідно ч.1 ст.2 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність (ч.3 ст.2 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Як визначено в п.2,7 ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: - справи про банкрутство; - справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений ПК України;.

Отже, правовідносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом регулюються ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», і провадження у справах про банкрутство здійснюється господарський судом у порядку, визначеному ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи і цей факт встановлено під час розгляду апеляційної скарги, що ані законодавство про банки і банківську діяльність, ані законодавство з питань функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, яке регулює правовідносини, зокрема, щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, не передбачено участь господарського суду в процедурі визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку з ініціативи Національного банку України або за пропозицією Фонду.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідним звернути увагу на той факт, що господарське процесуальне законодавство не передбачає можливості розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених під час таких процедур суб'єктами владних повноважень.

Наведене зумовлено тим, що ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку з ініціативи Національного банку України або за пропозицією Фонду суттєво відрізняється від процедури ліквідації інших суб'єктів господарювання, передбаченої нормами ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом розгляду даної справи є правовідносини, врегульовані ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, та, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини, які складаються між Фондом, банками та Національним банком України.

Отже, правові аспекти застосування ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є відмінними.

Крім того апеляційний суд зазначає, що оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, спори, які виникають у цих правовідносинах стосовно рішень, дій, бездіяльності такої особи, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, що, відповідно, свідчить про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція та правові висновки викладені у постанові Пленуму ВАС України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» за №8 від 20.05.2013р. та інформаційному листі ВАС України за №992/11/14-14 від 25.07.2014р..

Враховуючи вищевикладене та з метою дотримання вимог ст.17 КАС України, апеляційний суд вважає, що вирішення вказаного спору підлягає саме в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 спростовують висновок суду першої інстанції, викладені в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017р., та є підставами для її скасування.

За таких обставин, враховуючи викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, судова колегія вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв'язку із порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.199,200,206КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Одеського адміністративного суду від 23 травня 2017р. про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька