Справа № 236/1927/17
Суддя: Сердюк Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/1927/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2017 року Краснолиманскьий міський суд Донецької у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Снігирьової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду м. Лиман Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2017 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області № 8 від 18 квітня 2017 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 та зобов"язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області призначити ОСОБА_2 довічне грошове утримання судді у розмірі 82% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи позивача період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 08 квітня 1988 року, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В судове засіданні позивач ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі (а.с. 105).

Представник позивача ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув та надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі та без участі позивача (а.с. 111)

Представник відповідача - УПФ України в м. Красний Лиман Донецької області в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомленим, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі суду не надав, однак надав заперечення стосовно позовних вимог позивача, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів". ОСОБА_2. було відмовлено у призначенні довічного грошового утримання суддів з наступних підстав. Щомісчне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотківсуддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді 20 років. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання суддів. Однак, стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді складає 19 років 08 місяців 04 дні. В ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не зазначено, що період проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи суддею. Тому ОСОБА_2 в стаж роботи не було зараховано період проходження ним строкової військової служби з 28.05.1986 року по 08 квітня 1988 року. При відмові ОСОБА_2 у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 ніяких порушень на законодавчому рівні не здійснено, ОСОБА_3 діє в рамках діючого законодавства (а.с.107-110).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 19 ОСОБА_4 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно достатті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_5 ради юстиції, ОСОБА_5 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення ОСОБА_6 Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 в період з 22 листопада 1995 року по 30 листопада 2000 року працював на посаді судді Калінінського районного суду міста Донецька, а з 01 грудня 2000 року по 24 липня 2015 року - на посаді сідді апеляційного суду Донецької області. Тобто загальний стаж на посаді судді становить 19 років 08 місяців 01 день. Крім того, згідно військового квитка та трудової книжки ОСОБА_2 календарний період проходження строкової військової служби - з 28.05.1986 року по 08.04.1988 року (а.с. 27-45, 51-62).

Постановою Верховної ОСОБА_5 України № 634-VIII від 16 липня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв"язку з поданням заяви про відставку. Наказом апеляційного суду Донецької області № 229к від 27 липня 2015 року ОСОБА_2 відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області (а.с. 64-66, 69).

18 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області № 8 від 18 квітня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв"язку з тим, що стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді становить 19 років 08 місяців та 4 дні та до стажу роботи не зараховано період проходження ним строкової служби з 28 травня 1986 року по 08 квітня 1988 року. Тобто стаж роботи позивача на посаді судді є меньшим ніж 20 років.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 п. 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_7 України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_7 України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з рішенням ОСОБА_5 Юстиції № 107/0/15-15 від 02 липня 2015 року окрім стажу роботи на посаді судді Брагіну І.Б. відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_7 України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" зараховано календарний період проходження строкової військової служби (а.с. 67-68).

При цьому, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (редакція до 25 березня 2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинностіЗакону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI,було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботи на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановівід 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогамистатті 64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 ОСОБА_4 України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечуються належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_4 України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року ОСОБА_6 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_4 України, ОСОБА_6 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_6 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_6 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_6 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням ОСОБА_6 Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положеннячастини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VIу редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому ОСОБА_6 Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VIв редакці їЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить ОСОБА_4 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення ОСОБА_6 Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VIдо внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 ОСОБА_4 України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство ОСОБА_4 має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 Україниі повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 ОСОБА_4 України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в ОСОБА_4 України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно достатті 126 ОСОБА_4 України незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення ОСОБА_6 Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд ОСОБА_6 Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченогозакономвіку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_7 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній особі або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті ! Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданим очікуванням" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи " законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_7 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджаєпродовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізнішетрьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постановівід 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: трудової книжки, військового квитка, послужного списку, вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 28 травня 1986 року по 08 квітня 1988 року проходив строкову військову службу (стаж 01 рік 10 місяців 11 днв), з 22 листопада 1995 року по 30 листопада 2000 року працював на посаді судді Калінінського районного суду міста Донецька (05 років 0 місяців 08 днів), з 01 грудня 2000 року по 24 липня 2015 року працював на посаді судді апеляційного суду Донецької області (14 років 07 місяців 23 дні).

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 21 рік 06 місяців 12 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в призначенні щомісячного грошового утримання судді в розмірі 82% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28.05.1986 року по 08.04.1988 року, порушив ОСОБА_4 України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016,Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст.11, ст.ст.158-163,186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області № 8 від 18 квітня 2017 року про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії.

Зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області призначити ОСОБА_2 довічне грошове утримання судді у відстваці в розмірі 82% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_2, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 08 квітня 1988 року.

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя -