Справа № 821/815/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/815/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ПАТ "Білозерська районна друкарня" до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 06.02.2017 р. № 000381405,

встановив:

ПАТ "Білозерська районна друкарня" звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 06.02.2017 р. № 000381405.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем на підставі акту фактичної перевірки від 20.01.2017 № 025/21/22/РРО/24105904 винесено податкове повідомлення-рішень від 06.02.2017 № 000381405. Вказане податкове повідомлення рішення позивач вважає протиправним на підставі того, що копія наказу про проведення перевірки керівнику платника податків або його представнику не вручено, а лише повідомлено про її проведення по телефону.

Також позивач вказав, що податковим органом до нього застосовано адміністративно - господарські санкції з порушенням терміну передбаченого для їх застосування, оскільки статтею 250 Господарського кодексу встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. При цьому, зазначив, що з акта перевірки від 20.01.2017 № 025/21/22/РРО/24О5904 вбачається, що виявлені податковим органом порушення вчинені позивачем з 20.05.2015 по 07.08.2015, в той час як оскаржуване податкове повідомлення рішення.

Вказав, що оприбуткування готівки може здійснюватись шляхом обліку готівки як в касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів, так і в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО. Зазначив, що керівником ПАТ «Білозерська районна друкарня» кожного дня здійснювалось оприбуткування касового апарату.

Також на думку позивача, Податковий кодекс України не містить порядку та розмірів застосування штрафних санкцій за порушення регулювання обігу готівки. При цьому, Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою правління Національного банку від 15.12.2004 р. № 637 не є законними, оскільки єдиним органом законодавчої влади є ОСОБА_3 України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, як обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків акту фактичної перевірки від 20.01.2017 за №025/21/22/РРО/24105904 складеного за наслідками проведення фактичної перевірки, відповідно до наказу №7 від 03.01.2017, направлень на проведення фактичної перевірки ПАТ "Білозерська районна друкарня", магазину, за адресою: Херсонська обл., смт. Білозерка, вул. Будьоного. В ході проведення перевірки встановлено, що позивачем не забезпечено своєчасне оприбуткування (облік) в КОРО готівкових коштів, які надійшли до каси (місця проведення розрахунків). За вказане порушення до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції згідно Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у розмірі 29655,95 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав та просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного: на підставі наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 03.01.2017 №7 керуючись ст.20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп.80.2.2, 80.2.3, 80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, відповідачем 18 січня 2017 проведено фактичну перевірку магазину приватного акціонерного товариства "Білозерська районна друкарня" за адресою: Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Ценковського, буд. 62.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. 80.1 ст. 1 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.п. 80.2.2, п.п. 80.2.5 п. 80.2 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Судом встановлено, що для проведення перевірки ГУ ДФС у Херсонській області видано направлення на проведення фактичної перевірки від 16.01.2017 р. № 0047,0048. З вказаних направлень вбачається, що їх пред'явлено та вручено наказ на проведення перевірки представнику позивача 17 січня 2017 року, що підтверджується його підписом у вказаних направленнях. Перевірку проведено в присутності продавця ОСОБА_4, про що зазначено в акті перевірки.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про помилковість посилання позивача, що йому не вручено копію наказу про проведення перевірки, оскільки зазначений наказ вручено його представнику.

Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі по тексту - Закон України № 265/95-ВР) (по тексту - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України № 265/95-ВР контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 80.4 ПК України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС в Херсонській області складено акт (довідку) № 025/21/22/РРО/24105904 від 20 січня 2017 року. Згідно акта перевірки встановлено порушення позивачем, а саме: не забезпечено своєчасне оприбуткування в КОРО готівкових коштів, які надійшли до каси (місця проведення розрахунку). Сума несвоєчасно оприбуткованих коштів складає: РРО № НОМЕР_1 - 5104,36 грн., РРО № НОМЕР_2 - 826, 83 грн.

За результатами розгляду акту відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 06.02.2017 р. № 000381405, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 29655,95 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: абзацами 1, 2 пункт 2.6 Положення передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно п.9 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 р. N 199, зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту.

Пунктом 1 приміток до вказаних Вимог встановлено, що підсумок розрахунків обчислюється за зміну, максимальна тривалість якої не повинна перевищувати 24 години.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що календарний день (доба) триває з 00 годин до 24 години, отже, Z-звіт необхідно виконувати щоденно по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Виходячи з того, що законодавством під "оприбуткуванням готівки" у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то нездійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, встановленому законодавством, не може вважатися "оприбуткуванням готівки".

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому, невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Суд зауважує, що дана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 02.04.2013 у справі № 21-76а13, від 02.04.2013 у справі № 21-439а13, від 12.11.2013 у справі № 21-370а13.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обіг готівки", установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи викладене, неоприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскального звітного чеку має наслідком застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Посилання позивача, що ним щоденно здійснювалось оприбуткування касового апарату спростовується матеріалами справи.

На підставі вказаного суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 29655,95 грн.

Щодо посилання позивача на порушення строків застосування податкових повідомлень - рішень суд зазначає, що частиною 1 ст. 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI, зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Закон України від 02.12.2010 № 2756-VI набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, тобто, з 01.01.2011.

Відповідно до пп.14.1.39. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп.14.1.265. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 58.2. ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, з 01.01.2011 (часу набрання чинності Податковим кодексом України) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов'язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.102.1. ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не порушено строки застосування фінансових санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі К/800/15727/15 від 25 жовтня 2016 року.

Щодо посилання позивача на незаконність Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою правління Національного банку від 15.12.2004 р. № 637, оскільки єдиним органом законодавчої влади є ОСОБА_3 України суд зазначає, що джерела адміністративного права, що базуються на нормах Конституції України та законах, мають вищу юридичну силу щодо інших підзаконних актів, прийнятих нижчестоящими органами виконавчої влади.

Суд зазначає, що розрізняють такі види підзаконних нормативно-правових актів залежно від суб'єктів, що їх видали:

- нормативні акти Президента України (ст. 106 КУ).

- нормативні акти Кабінету Міністрів України (ст. 127 КУ).

- нормативні акти Верховної ОСОБА_3 та ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим (ст. 135 КУ).

- нормативні акти міністерств, державних комітетів, інших органів центральної виконавчої влади зі спеціальним статусом.

- нормативні акти місцевих державних адміністрацій (ст. 118 КУ).

- нормативні акти органів місцевого самоврядування (статті 143, 144).

- нормативні акти відділів та управлінь відповідних центральних органів на місцях.

- нормативні акти керівників державних підприємств, установ, організацій на місцях

- інші підзаконні нормативні акти.

Суд не погоджується з позицією позивача щодо незаконності Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 р. № 436/95 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою правління Національного банку від 15.12.2004 р. № 637, оскільки вона ґрунтується на помилковому тлумаченні законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Білозерська районна друкарня" до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 06.02.2017 р. № 000381405 не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 липня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 9.2.1