Справа № 149/1462/17
Суддя: Вергелес В. О.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/1462/17
Провадження №2-а/149/37/17 Номер рядка звіту 18
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07.07.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лисої В. В.,

позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

відповідача Марківського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Хмільницького відділення поліції старшого сержанта поліції Марківського Андрія Віталійовича, третя особа - Головне управління національної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 347409 від 24.05.2017 року, як незаконної та закриття провадження в адміністративній справі ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до поліцейського СРПП № 2 Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУПН у Вінницькій області Марківського Андрія Віталійовича, третя особа - Головне управління національної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано тим, що 24.05.2017 року поліцейським СРПП № 2 Хмільницького ВП Марківським А.В. було винесено постанову серії БР № 347409 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 24.05.2017 року о 15:35 год. по вул. В. Порика в м. Хмільник, керував автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) ДПР України. Дана постанова, на думку позивача, є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки під час складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП він розхвилювався і забув куди в автомобілі поклав свої права, які пізніше знайшов. Однак незважаючи на те, що знайшовши права і пред'явивши їх працівнику поліції, поліцейський Марківський А.В. запросив його службового автомобіля і змусив підписати протокол та постанову про керування транспортним засобом без посвідчення водія при цьому тримаючи їх в руці і вносячи з посвідчення водія данні до постанови про накладення адміністративного стягнення. Крім того, не зважаючи на те, що позивачем не визнавався факт вчинення ним адміністративного правопорушення, поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення, чим порушено вимоги ст. 258 КУпАП, а також при винесенні постанови поліцейським не було враховано положення ч. 2 ст. 33 КУпАП.

У зв"язку з викладеним, позивач просить скасувати постанову поліцейського СРПП № 2 Хмільницького ВП Марківського А.В. серії БР № 347409 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП., а також закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що його безпричинно було зупинено працівником поліції Марківським А.В. Після зупинки працівник поліції попросив його надати посвідчення водія. Він зазвичай посвідчення водія зберігає в карманчику за сонцезахисним козирьком. Проте посвідчення водія там не виявилося. Працівник поліції почав складати відносно нього постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Він дуже хвилювався і не міг спочатку знайти в автомобілі посвідчення, хоча розумів що воно має перебувати сам е в автомобілі. Про це він повідомив працівнику поліції. Потім він посвідчення знайшов, воно випало з карманчика і лежала між сидіннями, через що він його зразу не помітив і міг знайти. Він показав посвідчення працівнику поліції, але той все одно склав та виніс постанову, якою наклав на нього штраф. Постанову підписав під тиском працівника поліції, хоча і не погоджувався з нею, про що працівнику поліції було зрозуміло. З місця події він не відлучався.

Відповідач Марківський А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечував. При цьому пояснив, що ним при виконанні службових обов"язків по забезпеченню безпеки дорожнього руху в місті Хмільнику біля автостанції було зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 У того посвідчення водія при собі не виявилося, що є порушенням п. 2.1.а ПДР. У зв"язку з цим він виніс постанову, якою притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення. ОСОБА_1 з цим погодився, підписав постанову. Вже потім ОСОБА_1 десь взяв своє посвідчення водія, яке або сам привіз, або йому хтось привіз на його прохання.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дороднього руху, зафіксоване не в автомматичному режимі серії БР № 347409, складеної поліцейським Хмільницького ВП Калинівського ГУНП у Вінницькій області Марківським А.В., ОСОБА_1, 24.05.2017 року о 15:35 годині, по вул. В. Порика в м. Хмільнику, керував автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) ДПР України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, незважаючи на його підпис під постановою серії БР № 347409, не погоджувався з фактом порушення ПДР України та вказаною постановою, оспорював адміністративне правопорушення, оскільки посвідчення водія він надав. Зокрема факт того, що позивач ОСОБА_1 не погоджувався з тим, що ним було допущено порушення п. 2.1 (а) ДПР України та оспорював його, а відповідно постанову серії БР № 347409, складену поліцейським Хмільницького ВП Калинівського ГУНП у Вінницькій області Марківським А.В., підтверджується відтвореним під час судового засідання відеозаписом з диску CD-R, який було долучено відповідачем до письмого заперечення на позов.

З вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 заперечує працівнику поліції факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оспорює це, але працівник поліції Марківський А.В. спонукає ОСОБА_1 та фактично змушує визнати факт вчинення ним адміністративного правопорушення шляхом погрози притягнути ОСОБА_1 до адміністративноїї відповідальності ніби то за вчинення ним іще одного правопорушення - порушення вимог дорожнього знаку, який забороняє в"їзд.

З постанови Хмільницького міськрайонного суду у справі № 149/1507/17 від 20.06.2017 року вбачається, що що 24.05.2017 року поліцейським СРПП № 2 Хмільницького ВП Марківським А.В. було винесено постанову серії БР № 347410 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 24.05.2017 року о 17:35 годині, по вул. В. Порика в місті Хмільнику, керуючи автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив в'їзд на територію Хмільницької автобусної станції, чим порушив вимоги знаку 3.21 "В'їзд заборонено", що також підтверджує вище зазначені та встановлені судом обставини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час с оформлення та винесення поліцейським СРПП № 2 Хмільницького ВП Марківським А.В. постанови серії БР № 347409 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оспорював вказане адміністратитвне правопорушення, оспорював сам факт вчинення правопорушення, а відповідно працівник поліції зобов"язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог КУпАП, зокрема і вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Такми чином, в порушення вказаних вимог, поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дороднього руху, зафіксоване не в автомматичному режимі с, що призвело до винесення поліцейським незаконної постанови у справі.

З досліджених фото з місця складання постанови, які додані позивачем до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 надав інспектору Марківському А.В. посвідчення водія, відомості з яких були внесені до постанови, що свідчить проте, що ОСОБА_1 не порушував п. 2.1. ПДР України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Поняття "при собі" передбачає, що посвідчення водія може знаходиться не тільки безпосередньо у водія при собі, а й знаходиться у транспортному засобі. Зазначена обставина не була врахована відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови, а тому доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України по адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України щодо обов'язку доказування правомірності прийнятого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення. Посилання на вказані докази відсутні і в оскаржуваній постанові.

За частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з вимогами КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частина 1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до вимог ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги поліцейським СРПП № 2 Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Марківським А.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримані не були.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи відповідають вони критеріям визначеним в даній нормі, зокрема щодо обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Оскаржувана постанова не відповідає цим вимогам, оскільки не містить обґрунтування прийнятого рішення, не містить посилання на докази, що підтверджують викладені в ній обставини. Враховуючи викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також суд, скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, виходить і з того, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складення протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд уповноваженим органом справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Як зазначає Конституційний суд, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстави для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення відсутні, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", яке вживається у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься у положеннях частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке вживається в положеннях частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, КУпАП визначені правопорушення, які не потребують довготривалої процедури, але цей перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення. В усіх інших випадках, як і в даному випадку, співробітник поліції зобов'язаний скласти протокол, отримати пояснення від особи, яку притягують до відповідальності, при необхідні опитати свідків, та направити такий протокол уповноваженому органу, де у відділенні поліції уповноважений співробітник з дотриманням вимог КУпАП зобов'язаний розглянути протокол та винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, забезпечивши при цьому особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, можливість реалізувати права гарантовані їй статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи без діяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь к процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так як позивачем ОСОБА_1 доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог про скасування постанови.

Разом з тим, вимога вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП здійснюється уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, адміністративний суд не може підміняти повноваження відповідного суб'єкта владних повноважень, приймаючи замість нього рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись статями 7, 9, 122, 213,222, 245, 246, 251, 268, 276, 277, 283, 284, 289, 293 КУпАП, статтями 2, 7-12, 69-71, 76, 79, 80, 99-100, 128, 158-163, 167, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БР № 347409 від 24.05.2017 року, винесену поліцейським СРПП № 2 Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Марківським Андрієм Віталійовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу, в разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Хмільницький міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Вергелес В.О.