Справа № 805/1593/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 р. Справа №805/1593/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М., при секретарі судового засідання Проніні Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної служби України з питань праці в особі начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Шубіна В.П. м.Покровськ

до Комунального комерційного підприємства «Керуюча компанія «Західна» м. Маріуполь

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом повного зупинення ведення робіт

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна служба України з питань праці в особі начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Шубіна В.П звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства "Керуюча компанія «Західна» м. Маріуполь (надалі в тексті постанови ККП "Керуюча компанія «Західна») про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом повного зупинення ведення робіт з використанням наступного обладнання : ліфтів реєстр. №№84062, 84063, 84064, 84065, 84453, 84458, 84098, 84097, 84066, 84096, 84095, 84074, 84077, 84500, 84498, 84335, 84069, 84497, 84336,84461, 84067, 84460, 84459, 84076, 84334, 88302, 88303, 88278, 88281, 88298, 83299, 88297, 88301, 83748, 83936, 83937, 83925, 83924, 33923, 83926, 83686, 83688, 83679, 83774, 83775, 83776, 83777, 83772, 83773, 83956, 83957, 83983, 83984, 83749, 83750, 83751, 83938, 83939, 83999, 83753, 87514, 87513, 87515, 87523, обладнання: РП-0,4 кВ (будинку №4 вул. 9 Авіадивізії), (будинку №311 вул. Шевченко), (будинку №325 вул. Шевченко); внутрішньобудинкових установок та виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: застосування продуктів розділення повітря; зберігання

балонів з стиснутим, скрапленим, вибухонебезпечним і інертним газом; роботи в колодязях; зварювальні, газополум'яні роботи; обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів.

Крім того, позивач просив суд звернути постанову до негайного виконання та посласти на Головне управління Держпраці у Донецькій області виконання постанови, розглянути справу у скороченому провадженні відповідно до п.5 ч.1 ст. 183-2 КАС України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що проведена посадовими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області перевірка виявила 49 порушень нормативно - правових актів з охорони праці, з яких 22 створюють загрозу життю та здоров'ю людей (акт перевірки від 03.02.2017 року № 05.6-10/003), відповідно до акту перевірки від 03.02.2017 року № 05.6-02/012 виявлено порушень 43, з яких 16 створюють загрозу життю та здоров'ю людей.

Також посилався на акт перевірки від 03.02.2017 року № 5.2-10/1, яким виявлено 20 порушень, з яких 5 створюють загрозу життю та здоров'ю людей.

Враховуючи велику кількість об'єктів відносно яких позивач просив зупинити ведення робіт з використанням певного обладнання, в тому числі ліфтів, відносно яких були у позовних вимогах позовної заяви зазначені лише реєстраційні номери, без зазначення інших ознак, які б могли ідентифікувати зазначене обладнання(реєстраційні картки, адреса розташування ліфтів, виробник та рік випуску і т.д.) судом для повного з'ясування всіх обставин по справі було призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

При цьому будь-яких документів, що стосуються вищезазначених ліфтів протягом всього розгляду справи до суду позивачем не було надано.

Судом були витребувані оригінали документів на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача в судові засідання жодного разу не з'явились, надали пояснення та заперечення проти позовних вимог. Відповідач надав до суду копії дозволів експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (ліфти) №№ : 0069.17.14 (строком дії з 09.02.2017 року по 09.02.2022 року), 1925.16.14 (строком дії з 03.01.2017 року по 03.01.2022 року), 1926.16.14 (строком дії з 03.01.2017 року по 03.01.2022 року).

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив про те, що на час прийняття судового рішення по справі порушення встановлені по актам перевірки, частково усунені: акт перевірки від 03.02.2017 року № 05.6-02/012 із 43 порушень усунуто 33, а по акту перевірки від 03.02.2017 року № 5.2-10/1, яким було виявлено 20 порушень - усунуто 18. Зазначене твердження підтверджується актами перевірки Головного управління Держпраці у Донецькій області від 07.07.2017, 14.07.2017 року, які долучені до заперечень.

Крім того, звернув увагу суду на ту обставину, що позивачем не вірно застосовані норми права, оскільки належним заходом є розпорядження органу, а не звернення до суду.

Також зауважив, що відповідач здійснює свою діяльність у межах договорів підряду, також ним здійснюється господарська діяльність з надання послуг. Однак, позивачем навіть не з'ясовувалось у якій діяльності використовується перелічене у позові майно. Позовні вимоги щодо зупинення робіт із використанням певного обладнання не відповідають положенням ст.ст. 4,7 Закону України " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності ", оскільки останні передбачають перелік продукції, робіт, послуг, виробництво, виконання, надання яких підлягає зупиненню.

Крім того, відповідач зауважив, що згідно ч.4 ст.4 Закону України " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності " виключно законами встановлюється вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності. Разом з тим, зі змісту позовних вимог вбачається, що в обґрунтування заявлених вимог у частині підстав для зупинення виконання робіт, позивач посилається виключно на Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду, державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, що затверджено Наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 року за №826, яке не є актом вищої юридичної сили , а є підзаконним актом. Також, зазначеним Положенням не визначаються підстави для зупинення виконання робіт саме у судовому порядку, а перелічуються підстави для видачі органом державного нагляду (контролю) відповідного розпорядження з метою усунення виявлених порушень.

Просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача встановив наступне:

Позивач - Державна служби України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Державна служба України з питань праці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Виходячи з вказаного Положення, Держана служба України з питань праці, її територіальні органи є суб'єктами владних повноважень, які наділені функціями державного нагляду та контролю та є самостійними юридичними особами з окремим визначенням кола повноважень стосовно кожного з них, відповідно до затверджених Положень.

Основними завданнями Держпраці України є, зокрема, реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні.

Так, як вбачається із позовної заяви Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 року за №8 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, згідно з яким Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується, повноваження якого поширюються на територію Донецької області.

Відповідач - ККП «Керуюча компанія «Західна» зареєстрований у якості юридичної особи за номером .

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (далі - Постанова №442) утворено Державну службу з питань праці (далі - Держпраці), шляхом злиття Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 " Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України " утворено Головне управління Держпраці у Донецькій області, реорганізувавши шляхом злиття Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області та Територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області.

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 30.09.2015 №1021-р «Питання державної служби праці» функції і повноваження Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки, що припиняється, покладені на Державну службу з питань праці.

Згідно вимог статті 38 Закону України «Про охорону праці» державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно підпункту 15 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Суд встановив, що на підставі Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, що ратифікована Україною 08.09.2004 року , ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» та на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі №263/16287/16-к від 26.12.2016 року (до суду сторонами не надана), наказу від 10 січня 2017 року № 97 " Про проведення позапланової перевірки ККП "Керуюча компанія" та направлення на перевірку № 05.6/58 від 17 січня 2017 року проведено перевірку відповідача на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки.

За результатами перевірки було складено три акти перевірки: від 03.02.2017 року № 05.6-10/003 (виявлено 49 порушень нормативно - правових актів з охорони праці, з яких 22 створюють загрозу життю та здоров'ю людей), від 03.02.2017 року № 05.6-02/012 (виявлено 43 порушення, з яких 16 створюють загрозу життю та здоров'ю людей), від 03.02.2017 року № 5.2-10/1 (виявлено 20 порушень, з яких 5 створюють загрозу життю та здоров'ю людей).

Суд вважає, що позивачу повинно бути відмовлено у задоволенні позову з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі в тексті Постанови - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 3 КАС України визначені поняття: п. 6) адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; п.7) суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; п.8) позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 3 ст.6 КАС України визначено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що суб'єкти владних повноважень з метою реалізації своїх управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень мають право звернутись до суду тільки у випадках передбачених Конституцією та законами України.

Таке право повинно бути закріплене в акті вищої юридичної сили.

Статтею 48 КАС України визначена адміністративна процесуальна правосуб'єктність, яка включає в себе наступні елементи: здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність), яка визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами) (ч.1); здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), яка належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам) (ч.3).

З огляду на приписи ч. 1 ст. 48 КАС України як і позивач (Держпраці України ), так і особа в інтересах якої заявлений позов (Головне управління Держпраці у Донецькій області - особа, яка здійснила контрольний захід) наділені адміністративною процесуальною правоздатністю.

В силу частини 3 ст. 48 КАС України вищезазначені особи наділені в силу закону адміністративною процесуальною дієздатністю, тобто вищезазначені особи мають право особисто реалізовувати адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» суди повинні дотримуватися встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб.

Не допускається постановлення рішень, що передбачають: неправомірне обмеження прав, свобод та законних інтересів інших осіб, у тому числі обмеження публічної компетенції державних органів, їх посадових чи службових осіб; задоволення вимог осіб, які не є суб'єктами відповідних правовідносин.

Не допускається також постановлення рішень, які спрямовані на завдання шкоди іншим особам, довкіллю, культурній спадщині; надають можливості для зловживання правом; порушують моральні засади суспільства; зобов'язують до вчинення дій, які не є обов'язковими за законом.

Отже, суд зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, саме для тієї особи, що має статус позивача у справі.

Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) встановлює Закон України " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності " (надалі - Закон " Про основні засади…").

Відповідно до ч.7 ст.7 цього закону на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Визначення поняття органів державного нагляду (контролю) міститься у ст. 1 Закону "Про основні засади…", зокрема, у ній зазначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Слід зауважити, що центральні органи виконавчої влади у даному визначенні перелічені окремо від їх територіальних органів. Тобто, центральні органи, як і територіальні органи є органами державного нагляду (контролю), але не вважаються одним (єдиним) органом. Зазначені особи є юридичними особами, тобто мають право бути позивачем (у випадках встановлених законом) і відповідачем у судах України.

Так, Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 року за № 8 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, згідно з яким Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується, повноваження якого поширюються на територію Донецької області.

Законом України " Про охорону праці " визначені повноваження міністерств та інших центральних органів виконавчої влади в галузі охорони праці, а саме, проводити єдину науково-технічну політику в галузі охорони праці; розробляти і реалізовувати галузеві програми поліпшення стану безпеки, гігієни праці та виробничого середовища за участю профспілок; здійснювати методичне керівництво діяльністю підприємств галузі з охорони праці; укладати з відповідними галузевими профспілками угоди з питань поліпшення умов і безпеки праці; брати участь в опрацюванні та перегляді нормативно-правових актів з охорони праці; організовувати навчання і перевірку знань з питань охорони праці; створювати у разі потреби аварійно-рятувальні служби, здійснюють керівництво їх діяльністю, забезпечують виконання інших вимог законодавства, що регулює відносини у сфері рятувальної справи; здійснювати відомчий контроль за станом охорони праці на підприємствах галузі.

Для координації, вдосконалення роботи з охорони праці і контролю за цією роботою міністерства та інші центральні органи виконавчої влади створюють у межах граничної чисельності структурні підрозділи з охорони праці або покладають реалізацію повноважень з охорони праці на один з існуючих структурних підрозділів чи окремих посадових осіб відповідних органів.

Норми Закону України " Про охорону праці " кореспондуються з приписами Положення про Держану службу України з питань праці стосовно того, що центральний орган здійснює комплексне управління охороною праці на державному рівні.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Державна служба України з питань праці довіреністю уповноважила начальника територіального підрозділу з метою виконання покладених на Головне управління Держпраці у Донецькій області функціональних обов'язків в частині звернення до суду з позовами про застосування заходів реагування, представляти інтереси Державної служби України з питань праці у судах загальної юрисдикції всіх рівнів та в органах, які здійснюють примусове виконання рішень, з урахуванням наявності самостійної функцій (права) у Головного управління Держпраці у Донецькій області для звернення до суду з зазначеним позовом, що закріплені Законом та Положенням про Головне управління Держпраці у Донецькій області.

Суд звертає увагу сторін на ту обставину, що діюче законодавство України не наділяє юридичних осіб публічного права правом звернення до суду однієї юридичної особи в інтересах іншої юридичної особи з метою реалізації владних управлінських повноважень, оскільки при цьому порушується принцип адміністративної процесуальної дієздатність, у праві (обов'язку) особи особисто реалізовувати свої права та обов'язки.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що функції, права та обов'язки суб'єкта владних повноважень закріплюються законами України та іншими нормативно-правовими актами, а передання повноважень одного державного органу іншому згідно довіреностей, діючим законодавством не передбачено, оскільки вони є окремими юридичними особами.

Що стосується Державної служби України з питань праці, таке відповідає пунктам 1, 7, 14 Положення про цю службу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 та пунктам 1, 15 Положення про головне управління Держпраці в Донецькій області, яке затверджене наказом Державної служби України з питань праці №8 від 04.02.2016. Останнє підпорядковується Держпраці України, однак є окремою юридичною особою публічного права з визначеними у Положенні функціями, структурою, правами та обов'язками, тобто має усі ознаки суб'єкта владних повноважень.

Із частин 1-3 ст.7 Закону " Про основні засади…" слідує, що орган державного нагляду (контролю), який здійснює захід, зазначається у наказі про проведення такого заходу, посвідченні (направленні) на перевірку.

Як вбачається з направлення на проведення перевірки від 17.01.2017 року за №05.6/58 та наказу № 97 від 17.01.2017 року про проведення перевірки, органом державного контролю, який здійснює перевірку відповідача, є головне управління Держпраці у Донецькій області. Саме цим органом державного нагляду (контролю) складався акт перевірки, який у свою чергу відповідно до ч.7 ст.7 Закону " Про основні засади…" є підставою для звернення до суду у даній справі.

Згідно з абз.6 ч.1 ст.8 Закону орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право застосовувати санкції до суб'єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.

Так, до таких заходів належить звернення до суду з позовом про зупинення виготовлення продукції, проведення робіт, надання послуг. Адже таке звернення передбачене статтею 7 Закону " Про основні засади…", яка серед інших містить положення про винесення розпоряджень, приписів та інших форм реалізації результатів перевірки.

З наведеного слідує, що звертатися до суду повинний саме той орган, що здійснює конкретний захід державного нагляду (контролю), яким у даному випадку є Головне управління Держпраці у Донецькій області.

З аналізу наведених норм слідує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, звернення позивача з позовом у даній справі не відповідає приписам ч.7 ст.7, ч.1 ст.8 Закону "Про основні засади…", оскільки суд не вбачає порушеного права, що потребує судового втручання, саме для позивача - Держпраці України.

Водночас, відносини підпорядкування між позивачем та головним управлінням Держпраці у Донецькій області не впливають на наведений висновок, оскільки як вже зазначалося, вони є окремими органами державного нагляду (контролю). При цьому, сторонами не оспорюються повноваження Держпраці України безпосередньо здійснювати заходи державного нагляду (контролю).

Окрім іншого, слід зазначити, що згідно з ч.5 ст.4 Закону " Про основні засади…" виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Як вже зазначалось, ч. 7 ст.7 Закону визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

З наведених норм прямо слідує, що зупиненню підлягають виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт або надання послуг. Цей перелік є вичерпним.

У той самий час, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить повністю зупинити ведення робіт з використанням певного обладнання.

Разом з тим, зупинення виконання певних робіт у переліку заходів, передбачених ст.ст. 4, 7 Закону «Про основні засади…» не є тотожним зупиненню використання певного обладнання, про що фактично просить позивач в своїх вимогах.

Так, у наведених нормах закону зупинення виконання робіт міститься у одному переліку із зупиненням надання послуг та зупиненням виробництва (виготовлення) продукції.

Виконання робіт є окремим видом господарської діяльності та здійснюється, зокрема, у межах договорів підряду (згідно з ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу).

З пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач здійснює діяльність у межах договорів підряду. Однак, ним також здійснюється господарська діяльність із надання послуг, що не є спірним між сторонами.

Позивачем не з'ясовувалось, у якій діяльності відповідача використовується перелічене у позовній заяві обладнання: при виконанні робіт, наданні послуг чи виготовленні продукції.

Окрім іншого, формулювання позовних вимог щодо зупинення ведення робіт з використанням певного обладнання, не відповідає положенням ст.ст. 4, 7 Закону «Про основні засади…», оскільки останні передбачають перелік продукції/робіт/послуг, виробництво/виконання/надання яких підлягає зупиненню. Нормами вказаного Закону не передбачена можливість зупинення використання певного обладнання, про що по суті просить позивач в своїх вимогах.

Таким чином, зміст позовних вимог не відповідає ст.ст. 4, 7 Закону «Про основні засади…».

Також, суд звертає увагу на приписи ч. 4 ст. 4 Закону «Про основні засади…», відповідно до яких виключно законами встановлюється вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

З цього слідує, що виконання робіт, так само як і надання послуг чи виготовлення продукції, належить до поняття господарська діяльність.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування заявлених вимог у частині підстав для зупинення виконання робіт позивач посилається виключно на Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду, державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, що затверджено наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011року за N826, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2011 р. за N 1531/20269 (надалі - Положення).

Зокрема, позивач посилається на п. 2.26 Положення, згідно з яким право заборони виконання робіт, виробництва виникає у разі виявлення під час перевірки порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю працівників, тощо.

Проте, вказана норма Положення не може бути підставою для задоволення позову та зупинення виконання робіт відповідачем, оскільки воно не належить до законів України, що прямо суперечить приписам ст. 4 Закону України " Про основні засади..." та ним не визначаються підстави для зупинення виконання робіт саме у судовому порядку.

Так, позивач у позовній заяві посилається на п.2.26 Положення, відповідно до якого право заборони виконання робіт, виробництва виникає у разі виявлення під час перевірки порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю працівників.

Водночас, у п. 1.4 Положення містяться визначення, які вживаються у ньому. Абзацом 2 цього пункту передбачено, що заборона виконання робіт - зупинення або недопущення виконання певних видів робіт, які здійснюються суб'єктом господарювання на стадії будівництва, експлуатації, реконструкції або ліквідації; виготовлення, застосування або реалізації продукції, небезпечних речовин; користування надрами шляхом видачі розпорядчого документа Держгірпромнагляду України (розпорядження). Так само, відповідно до п. 2.27 Положення заборона виконання робіт або виробництва, обмеження виробництва здійснюються на підставі відповідного акта перевірки розпорядженням, форма якого наведена в додатку 5 до цього Положення.

З наведених норм слідує, що перелічені у п. 2.26 Положення підстави для зупинення робіт є підставами для видачі органом державного нагляду (контролю) відповідного розпорядження. Однак, на теперішній час таке не відповідає положенням ст.ст. 4, 5, 7 Закону України " Про основні засади...", якими встановлений судовий порядок зупинення господарської діяльності. Тобто, наведені у п. 2.26 Положення обставини були підставою для прийняття органом державного нагляду (контролю) розпорядження про зупинення виконання робіт (коли таке зупинення відбувалося за розпорядженням органу), а не для ухвалення рішення судом.

Якщо погодитись з позицією позивача про необхідність застосування норм Положення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, затвердженого наказом МНС України від 11.08.2011 № 826 (далі - Положення), загроза життю та здоров'ю працівників - виникнення умов, за яких подальше продовження виконання робіт або експлуатація об'єкта, машин і механізмів несе ризик спричинення внаслідок цих умов фізичної шкоди працівникові, в тому числі такої, яка може призвести до смертельних наслідків.

Пунктом 2.26 Положення передбачено, що право заборони виконання робіт, виробництва виникає у разі виявлення під час перевірки:

порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю працівників;

порушень вимог Кодексу України про надра;

відсутності дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки;

не проведення у встановленому порядку та в терміни технічного огляду, випробування або експертного обстеження машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки;

виникнення нещасного випадку зі смертельним або тяжким наслідком, групового нещасного випадку.

У разі виявлення факту перевищення допустимих норм технологічного навантаження виробничого об'єкта (окремого виробництва, машин і механізмів) або якщо дійсний рівень технологічного навантаження створює загрозу життю працівників, уникнути чого можливо за рахунок його зниження, роботи такого об'єкта (виробництво, експлуатація машин і механізмів) можуть бути обмежені до допустимого безпечного рівня.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач як на підставу для зупинення ведення робіт посилається на існування загрози життю та/або здоров'ю людей при здійснення робіт за даним устаткуванням.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем вживаються передбачені законодавством заходи щодо дотримання вимог законодавства в сфері охорони праці. Зокрема, копіями актів перевірки Головного управління Держпраці у Донецькій області від 22.05.2017 року, від 14.07.2017 року встановлено, що відповідачем частково усунуті порушення, які на думку позивача створюють загрозу життю та здоров'ю людей. Крім того, відповідачем були надані копії дозволів експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки №№ : 0069.17.14 (строком дії з 09.02.2017 року по 09.02.2022 року), 1925.16.14 (строком дії з 03.01.2017 року по 03.01.2022 року), 1926.16.14 (строком дії з 03.01.2017 року по 03.01.2022 року).

Відповідно до положень статті 12 Закону України " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності " невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

У разі застосування санкцій за порушення вимог законодавства, зокрема, якщо законом передбачаються мінімальні та максимальні розміри санкцій, враховується принцип пропорційності порушення і покарання.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про повну відмову позивачу у задоволені позову з огляду на те, що чинне законодавство України не наділяє юридичних осіб публічного права правом звернення до суду однієї юридичної особи в інтересах іншої юридичної особи з метою реалізації владних управлінських повноважень, недоведеність позивачем того, що всі перелічені в актах перевірки порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони праці створюють реальну загрозу життю та здоров'ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття заходів реагування у вигляді саме повного зупинення робіт певного устаткування, від функціонування яких залежить належне виконання відповідачем зобов'язань перед третіми особами та взагалі діяльність суб'єкта господарювання у сфері суспільного виробництва, чи надання послуг.

Крім того звертає увагу сторін та ту обставину, що сторонами долучені документи у вигляді копій, як засвідчених так і не засвідчених, які в силу приписів КАС України не є доказами по справі.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної Служби України з питань праці не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної служби України з питань праці в особі начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Шубіна В.П. до Комунального комерційного підприємства "Керуюча компанія «Західна» м. Маріуполь про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом повного зупинення ведення робіт з використанням наступного обладнання : ліфтів реєстр. №№84062, 84063, 84064, 84065, 84453, 84458, 84098, 84097, 84066, 84096, 84095, 84074, 84077, 84500, 84498, 84335, 84069, 84497, 84336,84461, 84067, 84460, 84459, 84076, 84334, 88302, 88303, 88278, 88281, 88298, 83299, 88297, 88301, 83748, 83936, 83937, 83925, 83924, 33923, 83926, 83686, 83688, 83679, 83774, 83775, 83776, 83777, 83772, 83773, 83956, 83957, 83983, 83984, 83749, 83750, 83751, 83938, 83939, 83999, 83753, 87514, 87513, 87515, 87523, обладнання: РП-0,4 кВ (будинку №4 вул. 9 Авіадивізії), (будинку №311 вул. Шевченко), (будинку №325 вул. Шевченко); внутрішньобудинкових установок та виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: застосування продуктів розділення повітря; зберігання балонів з стиснутим, скрапленим, вибухонебезпечним і інертним газом; роботи в колодязях; зварювальні, газополум'яні роботи; обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів - відмовити.

Повний текст постанови складений та підписаний 31 липня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.