Справа № 585/1968/17
Суддя: Шульга В. О.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/1968/17
Номер провадження 2-а/585/44/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді Шульга В.О., з участю секретаря М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Роменської міської ради Сумської області, уточнивши вимоги якого просить визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Роменської міської ради Сумської області щодо перерахунку разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік - протиправною; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Роменської міської ради Сумської області здійснити перерахунок разової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік та виплатити ОСОБА_1 недоотримані кошти у сумі 4730 грн. В обгрунтування позову вказує, що він є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 27 березня 2009 року та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. У 2016 році відповідачем йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн. Законами України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V та від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VІ була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» в частині, що стосується розміру цієї одноразової допомоги, встановленої Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року. З цього приводу двічі висловлював свою правову позицію Конституційний Суд України і рішеннями по справах за № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. зазначені зміни визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) з мотивів невідповідності їх статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України та встановлено, що відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. За весь час існування нашої незалежної держави жодного разу не вводився ні надзвичайний, ні воєнний стан. Отже, підстав для звуження змісту чи обсягу конституційних прав громадян України не було і не має. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив, крім зазначених, ще й у своєму Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій). В обгрунтування вимог також посилається на ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян та становить, у сукупності із іншими, зміст та обсяг права на соціальний захист учасників бойових дій. Обсяг цього права було визначено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІУ від 25 грудня 1998 року. Постановою КМУ № 141 від 02.03.2016 р., якою у своїй діяльності керується відповідач, встановлено, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн. Тобто у розмірі меншому, ніж це встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року, а саме у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. У відповіді на його звернення про нарахування та виплату йому невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 гривень Департамент соціальної політики відмовив йому, посилаючись на п.2 ст. 4, ст. 23 Бюджетного кодексу України, положення постанови КМУ від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», які встановлюють розміри щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових». З аргументами відповідача він не згоден з огляду на ст. 95 Конституції України, рішення КСУ № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. Зазначає, що положення п.26 Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» не стосуються змін норм і положень статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а стосуються внесення змін до ст. 64 Бюджетного кодексу України. Бездіяльність відповідача полягає у тому, що він не виконав своїх прямих обов'язків щодо забезпечення виконання державних гарантій соціального захисту населення на етапі формування проекту бюджету міста у сфері соціальних питань, а також в тому, що отримавши заяви учасників бойових дій та інвалідів війни з вимогою доплатити недоплачену частину щорічної разової допомоги не вчинив ніяких дій щодо внесення змін до бюджету, як це передбачено Бюджетним кодексом України. Керуючись принципом верховенства права, визначеним ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАСУ, загальними засадами пріоритетності прав людини вважає, що при призначенні щорічної разової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році необхідно було застосовувати положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » в редакції Закону України від 25. 12. 1998 р. № 367-ХІV, а не постанову КМУ від 02.03.2016 р. № 141 та положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України». Останні є такими, що звужують обсяг передбачених Конституцією та Законами України права на соціальний захист учасника бойових дій. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатністю, становить: з 1 травня 2016 року 1130 грн. Таким чином, позивач повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги. Однак у 2016 році отримав лише 920 грн., тобто недоплата за 2016 рік становить 4730 грн.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав і прохав їх задоволити з підстав викладених в позові.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради явку представника в судове засідання не забезпечив. В письмових запереченнях на позов відповідач прохає суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем залишено поза увагою норми положення п. 26 Закону України від 28.12.2014 p. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу Україна щодо реформи міжбюджетних відносин» яким визначається, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Із набуттям чинності Закону України № 79-VIII від 28.12.2014 p., КМУ надано повноваження у 2016 році встановлювати розміри соціальних виплат, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, тобто в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами. Аналогічні норми містяться у пункті 9 Розділу «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», яким установлено, що «...норми і положення статей ...12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ. Загальна сума виплат відповідної допомоги передбачена у Законах України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» та «Про державний бюджет на відповідний рік» і вирахувана на підставі розмірів встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». В обгрунтування заперечень посилається на рішення КСУ від 26.12.2011 року № 20-рп/2011. Зазначає, що у період виникнення правовідносин, що є предметом спору в цій справі були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», але по різному встановлюють розмір щорічної разової грошової допомоги до 09 травня. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Відповідач посилається на п. 3 мотивувальної частини рішення КСУ від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України. Оскільки виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України (ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік. На переконання управління, незгода позивача з висновками та роз'ясненнями, викладеними у відповіді на звернення гр. ОСОБА_1 не є підставою для визнання протиправними дій, факт вчинення яких відсутній; відсутність дій сама по собі виключає їх протиправність.

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 27.03.2009 року Сумським обласним військовим комісаріатом вбачається, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.9).

26 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації з письмовою заявою в якій прохав добровільно виплатити йому грошову суму у розмірі 4680,00 грн., що дорівнює різниці між фактично виплаченою йому грошовою сумою до 05 травня 2016 та розміру 5 мінімальних пенсій за віком, яка складає 1130,00 грн. (а.с. 10).

Листом № 401/03 від 31.01.2017 року Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради з приводу проведеної виплати повідомило ОСОБА_1 про те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги за 2016 рік ОСОБА_1, як учаснику бойових дій виплачена в розмірі 920,00 грн. 12.04.2016 року відповідно до чинного законодавства. Зокрема зазначено, що Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Про жертви нацистських переслідувань» ветеранам війни передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги. Згідно з приписами частини 5 статті ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 05 травня інвалідам війни, відповідно, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. 2 березня 2016 року Урядом прийнято постанову №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де встановлений відповідний розмір даної допомоги, а саме: «...учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень… (а.с. 11).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2014 року N 79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Суд також приймає до уваги, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Так, у рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Крім того, суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладених зокрема у справі «Великода проти Україна», де зазначено, що навіть припускаючи, що зміни та доповнення до чинного національного законодавства становили втручання у право заявника на мирне володіння майном, у розумінні положення ст. 1 Протоколу №1, перша та найважливіша вимога вказаного положення Протоколу №1 полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар. Такі зміни у національному законодавстві можуть обумовлюватись міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава-відповідач, у зв'язку з чим має широке поле розсуду щодо досягнення такого балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

В межах реалізації наданих повноважень Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до п.1 цієї постанови з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у такому розмірі: учасникам бойових дій - 920 гривень (п. 1 1.1 Постанови).

Відповідачем разова грошова допомога, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виплачена позивачу в розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» № 141 від 02.03.2016.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920 грн. була нарахована та виплачена позивачеві відповідачем правомірно відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», права позивача у спірних правовідносинах відповідачем не порушені, а тому підстави для задоволення позовних вимог у суду відсутні.

Суд не приймає посилання позивача на рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» (заява №63/34/00), оскільки в даному випадку спір стосується визначення розміру суми виплат згідно законодавства, а по справі «Кечко проти України» спір стосується невиплати належних сум у зв'язку з відсутністю в Законах України про державний бюджет відповідних витрат.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 6 - 7, 11, ч.1 ст. 41, ст. ст. 69-71, 86, 94, 159, 163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її проголошення і набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження.

Суддя: підпис …

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга