Справа № 428/4671/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Журавель Т.С.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 року справа №428/4671/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у справі №428/4671/17 (головуючий І інстанції Журавель Т.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій неправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірними дії щодо відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% на 84% заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді; зобов`язання встановити щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, починаючи з 31 березня 2017 року в розмірі 84 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, з проведенням коригування вказаних виплат.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року позов задоволено, визнано неправомірними дії щодо відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 80% на 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано встановити щомісячне довічне утримання як судді у відставці, починаючи з дня звернення, а саме з 31.03.2017 року у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із стажу роботи на посаді судді складає 20 років 11 місяців 09 днів, оскільки ст..135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не передбачено включення до стажу судді періоду проходження строкової військової служби. Судом першої інстанції також не було враховано ті обставини, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області 11.09.2013 року у справі №428/6509/13-а, що набрало законної сили, позивачу був встановлений розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 80 % заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Відповідач в апеляційній скарги просив розгляд адміністративної справи проводити без участі представника управління.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 01.08.1991 року до 09.07.2012 рік працював суддею. На підставі наказу голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 30-к від 09.07.2012 року та відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.05.2012 року № 4743-VI «Про звільнення суддів» позивач звільнений з посади Сєвєродонецького міського суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 10.07.2012р. позивачеві було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітної плати виходячи із стажу роботи судді 20 років 11 місяців 09 днів. Календарний період проходження військової строкової служби до стажу судді не зарахований.

Період проходження військової служби підтверджується копією трудової книжки позивача та копією військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 01.11.1969 року Комутовським районним військовим комісаріатом Курської області.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 30.03.2017р. про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 84 % заробітної плати з урахуванням до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби з 01.11.1970 року по 10.12.1972 року.

Відповідач листом №64/А-4 від 02.04.2017 року відмовив у здійсненні відповідного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки ст..135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не передбачено включення до стажу судді періоду проходження строкової військової служби. Період стажу згідно трудової книжки на посаді судді складає 20 років 11 місяців 7 днів та розмір щомісячного грошового довічного утримання становить 80 відсотків грошового утримання судді.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

За приписами частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон № 2453-VI) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1статті 43 Закону № 2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3статті 141 Закону №2453-VI у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII), які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7,8 КАС України.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те,що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження строкової військової служби з 01.11.1970 року по 10.12.1972 року, що з врахуванням вищезазначеної норми закону дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84%, а не 80 відсотків заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання відповідача на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 11.09.2013 року у справі №428/6509/13-а, що набрало законної сили, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки включення до стажу судді періоду проходження позивачем військової строкової служби не було предметом розгляду по цій справі.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у справі №428/4671/17 - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у справі №428/4671/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.