Справа № 2-а-9128/09/1570
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2012-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2012 р.Справа № 2-а-9128/09/1570

Категорія:3.1.3Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління МВС України в Одеській області, ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року та апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до ГУ МВС України в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_7 про визнання протиправними дії та бездіяльність, виконання певних дій щодо вилучення паспорту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернувся до суду та після неодноразового уточнення позовних вимог просив визнати порушення його прав внаслідок протиправних дій працівників міліції, щодо незаконної реєстрації громадян республіки Азербайджан родини ОСОБА_7 за адресою: м.Одеса, пр.-т Добровольського 149/3 кв.93 ; визнати бездіяльність керівництва ГУМВС України в Одеській області протиправною, щодо додержання законодавства України «Про громадянство України», «Про правовий статус іноземців», Указу Президента України «Про проїзний документ дитини»та інших законів України та правових актів, виконати дії, щодо вилучення з обігу паспорта громадянина України, який було незаконно видано ОСОБА_7.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року позов був задоволений частково: визнано протиправними дії працівників міліції щодо реєстрації в квартирі розташованої за адресою: м.Одеса, пр.-т Добровольського 149/3 кв.93 громадянина ОСОБА_9 Азербайджан ОСОБА_10, та визнано протиправною бездіяльність керівництва ГУ МВС України в Одеській області під час розгляду заяв ОСОБА_6 .У задоволенні решті позову було відмовлено.

21 грудня 2011 року ОСОБА_8 надав до суду заяву про виправлення помилки у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року замість імя «Акіф»вказати «Асіф».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2011 року в задоволенні заяви ОСОБА_8 про виправлення описки в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2011 року було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, Головне управління МВС України в Одеській області, ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких вважають вказану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального права, просять її скасувати та прийняти нову.

ОСОБА_5 не погоджуючись з ухвалою про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки надав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Особи, що беруть участь у справі, про дату , час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, постанову та ухвалу суду першої інстанції щодо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, правової оцінки обставин у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, за наступних встановлених обставин:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб ,що передбачені Конституцією й законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 починаючи з 2002 року звертався неодноразово до ГУМВС України в Одеській області з письмовими заявами, де серед іншого зазначав, про порушення працівниками міліції норм діючого законодавства, та порушення законодавства України з боку родини ОСОБА_10, а саме: видачі паспорта громадянина України ОСОБА_7 ,в той час коли він вже був громадянином ОСОБА_9 Азербайджан; незаконної прописки його брата ОСОБА_7 в квартиру за адресою: м.Одеса, пр.-т Добровольського 149/3 кв.93 без його згоди, стосовно перетинання кордону та проживання на території України іноземних громадян ОСОБА_11 та її доньки ОСОБА_12,1994р.н. - громадян ОСОБА_9 Азербайджан.

На вищевказані звернення відповідачем проводилися перевірки та надавались відповіді , через незадоволення результатами яких позивач звертався до інших державних установ та посадових осіб, з цих же питань.

Факт , що у 1996 році незаконно у квартирі за адресою: м.Одеса, пр.-т Добровольського 149/3 кв.93 був прописаний ОСОБА_10 визнавався сторонами , але у матеріалах перевірок відсутні відомості, щодо вчинення дій відповідачем для усунення розбіжностей, що містились у відповіді МВС ОСОБА_9 Азербайджан щодо ОСОБА_7 , від 29.01.2007р. де зазначалось прізвище «Аббасов»з чого відповідачем був зроблений передчасний висновок, що це інша особа, замість того, щоб уточнити решту даних, які можуть ідентифікувати особу, а саме дату народження, батьків та інше, так як це впливало на вирішення питання чи не був ОСОБА_7 громадянином іншої держави під час коли отримував паспорт громадянина України замість паспорта СРСР зразка 1974р. втраченого ним, та чи отримував він паспорт в 1995 році в Баку як громадян ОСОБА_9 Азербайджан, але цього зроблено не було.

Запити ГУМВС України в Одеській області до МВС ОСОБА_9 Азербайджан робились після численних звернень позивача до інших державних органів, а не після його звернень, ще в 2002 році, а запит до начальника ОР та УЛГУП м. Баку Республіки Азербайджан щодо відомостей реєстрації, громадянства братів ОСОБА_7 був виконаний відповідачем за дорученням прокуратури Одеської області, а не за зверненням позивача .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.05.2007 року, яка набула законної сили згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2008 року (ухвалою Вищого Адміністративного Суду від 13.10.2009 року вищевказані судові рішення залишені без змін), у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_8 до Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним рішення про видачу ОСОБА_7 паспорта громадянина України було відмовлено,крім того, вищевказаними судовими рішеннями була встановлена правомірність дій Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області при видачі ОСОБА_7 паспорта громадянина України, що є фактом преюдиціального значення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»в редакції від 08.06.2000 року іноземці, які перебувають в Україні на іншій законній підставі вважаються, такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої національні паспорти або документи, які їх замінюють, і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування. Якщо іноземці, які тимчасово перебувають в Україні, змінюють місце проживання, вони зобов'язані повідомити про це органи внутрішніх справ, у яких зареєстровано їх національні паспорти або документи, що їх замінюють.

Згідно ст. 6 КУпАП України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

Згідно ст. 16 КУпАП України іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Відповідно до положень ст. 206, 203, 197, 199, 221, 222 КУпАП України, які регулюють питання щодо порушень порядку надання іноземцям житла, порушення правил перебування в Україні, проживання без реєстрації, допущення особами відповідальними за додержання правил паспортної системи, проживання громадян без реєстрації, органом уповноваженим складати протокол щодо вчинення адміністративного правопорушення за вказаними статтями, або розглядати справу є органи внутрішніх справ.

Відповідно до ч.І ст.1 Закону України «Про звернення громадян»громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з приписами ст. 18 вказаного Закону ,громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно ст. 15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно зі ст. 19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок розгляду пропозицій, заяв, скарг і організації особистого прийому громадян в органах внутрішніх справ, внутрішніх військах, вищих закладах освіти, установах, організаціях і на підприємствах системи МВС України, затвердженої наказом МВС України від 10 червня 1998 р. N 414 (надалі Інструкція № 414) посадові особи органів внутрішніх справ при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, вживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з'ясування і усунення причин та умов, які спонукають авторів скаржитись.

Пунктом 3.4. та 3.5. Інструкції № 414 встановлено, що за результатами перевірки звернення складається мотивований висновок, який має містити в собі об'єктивний аналіз зібраних матеріалів. Якщо під час перевірки виявлені порушення прав громадян, недоліки в діяльності органів внутрішніх справ, зловживання посадових осіб владою або службовим становищем, то у висновку повинно бути зазначено, яких конкретно заходів вжито щодо усунення цих порушень і покарання винних. Висновок підписується особою, яка проводила перевірку, і затверджується керівником органу, підрозділу внутрішніх справ. Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути обгрунтованими. Посадова особа, визнавши заяву чи скаргу такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення.

Пунктом 3.13 Інструкції №414 встановлено, що відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, що виконують їх обов'язки.

Аналогічні норми містять п.п. 4.1., 4.3., 4.7. Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затверджене наказом МВС України від 10 жовтня 2004 р. N 1177.

У пункті 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення»від 13 серпня 2002 року N 700/2002 зазначено, що керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування повинні здійснити докорінну перебудову роботи відповідних органів із зверненнями громадян та забезпечити, зокрема, ретельну перевірку усіх звернень громадян, в яких йдеться про недоліки у роботі органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскаржуються рішення посадових осіб цих органів, невідкладно вжиття заходів для припинення неправомірних дій та скасування незаконних рішень.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що відповідач повинен був із врахуванням всіх обставин перевірити наявність фактів порушень іноземцями, чи громадянами України або посадовими особами міліції викладених в заявах позивача та надати належну відповідь , але у порушення вимог Закону України «Про звернення громадян»не виконав цей обовязок , так як матеріали перевірок не містять документів, що підтверджують їх проведення (рапорти, протоколи та інше) ,також відповідачем не взято до уваги, що друга дитина ОСОБА_7 Х.А.1994р.н. є громадянкою ОСОБА_9 Азербайджан та на неї розповсюджується паспортний режим щодо іноземців, а саме реєстрація при перевищенні терміну перебування, час перебування та інше, а до винних осіб не застосовано належних заходив впливу.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду 1-ої інстанції про часткове задоволення позову , а також висновок про відмову у задоволенні заяви позивача про виправлення помилок, так як імя «Асіф»у судовому рішенні було вказано вірно.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та в цілому вірно дана правова оцінка, постановлені судові рішення суду першої інстанції викладені достатньо повно, та є вірними по-суті.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні позивачем та відповідачем фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з цього, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав для зміни чи скасування постанови та ухвали суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Головного управління МВС України в Одеській області та ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року та апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2011 року залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя пис/

Судді: