Справа № 822/973/17
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/973/17

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

26 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача: Бучковського І.С., Думарецького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис, виданий головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області Денисовим Денисом Валерійовичем відносно позивача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.02.2017 року.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області на підставі наказу від 08.09.2015 року № 976 та звернення ОСОБА_8, від 06.02.2017 року було видано направлення від13.02.2017 року № 120 для проведення позапланової перевірки двоповерхового гаража по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки посадовою особою контролюючого органу складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 28.02.2017 року.

За результатами перевірки встановлено, що візуальним оглядом земельної ділянки по АДРЕСА_1, виявлено, що на даній земельній ділянці розташований житловий будинок загальна площа якого складає 93,4 м. кв., відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23.02.2017 року, який належить на праві приватної власності позивачу. Також розташований двоповерховий гараж та дві господарські будівлі.

На пропозицію інспектора надати документи, які б посвідчували право власності на об'єкти нерухомого майна позивач, відмовилась, мотивуючи, що вони знаходяться в сина.

Земельна ділянка використовується позивачем, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 02.03.2009 року, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,045 га.

Станом на 23.02.2017 року виявлено закінчений будівництвом двоповерховий гараж (зовнішніми розмірами 5,86 м х 3,21 м), що прибудований до житлового будинку садового типу.

Даний двоповерховий гараж виступає за лінію забудови житлового будинку та знаходиться на межі земельних ділянок громадянки ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що порушує пункт 3.25*, пункт 3.24* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", також даний двоповерховий гараж знаходиться на межі вулиці та земельної ділянки, що відповідно до примітки пункту 1.3 ДБН В.2.3-5-2001 "Вулиці та дороги населених пунктів" забороняється. Дозвіл на право на виконання будівельних робіт позивачем, у період з 13.08.2013 року по 23.02.2017 року не отримано, що відповідно до статті 38 КУпАП є триваючим порушенням статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні дані щодо прийняття в експлуатацію двоповерхового гаража по АДРЕСА_1 позивачем, не представлено документа, який би посвідчував прийняття даного об'єкта в експлуатацію. За зовнішніми ознаками (об'єкт закінчений будівництвом, фасади оформлені в одному тоні з існуючим житловим будинком), даний об'єкт експлуатується, що є порушенням п. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також працівником відповідача 28.02.2017 року винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в якому зазначені порушення аналогічні за змістом акту.

З метою усунення вказаних порушень від позивача вимагалось усунути їх відповідно до містобудівного законодавства до 21.03.2017 року, а у разі неусунення виявлених порушень здійснити відповідну перебудову або знести об'єкт будівництва.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення ст. 34, 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а відповідач дотримався порядку здійснення архітектурно-будівельного контролю.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно ч. 2 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (частина 4 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 (далі - Порядок) відповідно до якої державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

У відповідності до п. 11 Порядку посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, безперешкодного доступу на місце будівництва об'єкта та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 року № 240 затверджено форми актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

До таких актів віднесено: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та акт про недопущення посадових осіб інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій.

Тобто, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 року № 240 затверджено лише дві форми актів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Відтак, у зв'язку з виявленням певних порушень посадова особа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції під час проведення перевірки, може скласти лише акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Разом тим, п. 9 Порядку від 23.05.2011 року № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

В силу п. 14 Порядку, суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний допускати посадових осіб інспекції до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Також суб'єкт містобудування зобов'язаний подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельний контролю.

Також встановлено, та сторонами не заперечується, що реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 05.03.2015 року № ХМ 08, а саме прибудови допоміжних приміщень та гаража до житлового будинку (нове будівництво), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є скасованою.

При цьому, представниками позивача надано правовстановлюючі документи щодо земельної ділянки на якій розташована надбудова, проте ними не надано правовстановлюючих документів на прибудову до гаража, що примикає до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Гараж зазначений у технічному паспорті є окремою будівлею, а не самовільно побудованим гаражем, що примикає до будинку і був об'єктом перевірки.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як зазначено в оскарженому приписі позивачем, всупереч вимогам норм ДБН України 360-92**, здійснено будівництво двоповерхового гаража без дозвільних документів.

Згідно з п. 3.25 ДБН України 360-92**, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1).

Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Вимогами п. 3.24 ДБН України 360-92** передбачено, що у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі.

Господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються в селищах міського типу, а також у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування та державного нагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів.

Розміщення господарських будівель по лінії забудови житловими будинками не допускається.

Розміщення гаражів слід передбачати переважно вбудованими або прибудованими до житлових будинків по лінії забудови або в глибині ділянки.

Положеннями ч. 7 ст.376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

В свою чергу, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Слід зауважити, що проведення будівництва надбудови до гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, було проведено без права на виконання будівельних робіт.

Таким чином, твердження представників позивача про наявність декларації про готовність об'єкта до експлуатації є необгрунтованими та безпідставними.

За таких обставин оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 липня 2017 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.