Справа № 808/307/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року 09 год 35 хв. Справа № 808/307/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до ОСОБА_2 юстиції України (далі іменується відповідач 1), Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі іменується відповідач 2), в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в солідарному порядку на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за наказом Міністра юстиції України від 05.12.2002 року № 1172/к за період з 10.12.2001 по 01.11.2016 включно.

01.06.2017 позивачем уточнено позовні вимоги викладено їх у наступній редакції:

стягнути з ОСОБА_2 юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в солідарному порядку на користь позивача середній заробіток за період з 10 грудня 2002 року по 1 листопада 2016 року включно за затримку виплати належної ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року.

В обґрунтування учтоненого адміністративного позову посилається на те, що 06 жовтня 2000 року рішенням Печерського районного суду м. Києва (справа № 2-2223/2000) задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 юстиції України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 юстиції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 р. по 06.10.2000 у розмірі 4137 грн. 88 коп., та судові витрати. Рішення в частині поновлення на посаді та виплати заробітку за один місяць піддано негайному виконанню. За заявою позивача, поданою у серпні 2003 року, Печерський районний суд м. Києва рішенням від 17 листопада 2003 року, прийнятим у справі № 2-763-1/03р., уточнив суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 р. по 06.10.2000 р. і збільшив її до 6585, 24 грн. Виплата належної позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 по 06.10.2000 фактично відбулась 1 листопада 2016 року. З огляду на такі обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в солідарному порядку на користь позивача середній заробіток за період з 10 грудня 2002 року по 1 листопада 2016 року включно за затримку виплати належної ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року.

Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, на позовних вимогах наполягає.

У судове засідання зявився представник відповідачів. Матеріали справи містять письмові заперечення відповідача 1 від 13.03.2017 вх. №7533, в яких, зокрема, зазначено про те, що Запорізьке обласне управління юстиції є окремою юридичною особою згідно п. 14 Положення про головні управління юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі затвердженого наказом ОСОБА_2 юстиції України від 30.08.2000 року № 36/5 отже мало бути залучено у справі як окремий учасник судового процесу. Трудові відносини позивача були саме з Запорізьким обласним управлінням юстиції, оскільки в Управлінні знаходилась трудова книга позивача, яка відповідно до статті 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність працівника, та саме Управлінням з власних рахунків нарахувувалась та виплачувалась заробітна плата позивачу. Відтак, незважаючи на те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-2223/2000 необгрунтовано стягнуто з ОСОБА_2 юстиції України середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, проте поновлено на попередній посаді саме в Управлінні. Також вказує не безпідставність посилань позивача на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000, оскільки воно скасоване і не може бути застововане до даних правовідносин. Також стверджує, що після поновлення на роботі за рішенням Печерського суду м Києва 2000 року ОСОБА_1 неодноразово був виконуючим обов'язки начальника Запорізького обласного управління юстиції (зокрема, майже півроку у 2002 році) але всупереч своїм доводам у позові не здійснив виплату суми, присудженою рішенням Печерського районного суду м. Києва 2000 року. З огляду на таке, вважає позовні вимоги до ОСОБА_2 юстиції України необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

Матеріали справи також містять письмові заперечення відповідача 2 від 16.03.2017, відповідно до яких посилається на те, що станом на 09.12.2002 року на момент звільнення та проведення з ОСОБА_1 розрахунку Запорізьким обласним управлінням юстиції було виплачено заробітну плату працівнику, будь-яких рішень, які набрали законної сили, про стягнення з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 не існувало. При цьому за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 особою, з якої підлягали стягненню грошові кошти було ОСОБА_2 юстиції України, а не Запорізьке обласне управління юстиції. Запорізьке обласне управління юстиції не було стороною у судовій справі. Зауважує також, що позивач просить суд стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в солідарному порядку з ОСОБА_2 юстиції України та Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. Разом з тим, у відповідності до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. З урахуванням викладених обставин, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, надіслав до суду письмові пояснення від 13.03.2017 в яких вказав, що оскільки стягувачем не подавався до виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області виконавчий документ по справі 2223/2000, то в Головному управління відсутня будь-яка інформація щодо виконання або невиконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 по вказаній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 юстиції України на користь ОСОБА_4 грошових коштів. Просить врахувати дані пояснення при розгляді справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги частини першої статті 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Запорізького обласного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби з січня 1999 року. У зв'язку із набранням законної сили постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.07.1999 позивач був звільнений із займаної посади наказом ОСОБА_2 юстиції України № 924/к від 09.09.1999 на підставі пункту другого статті 30 Закону України «Про державну службу».

29.11.1999 постановою Верховного Суду України вищезазначена постанова Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська скасована, а провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 правопорушення.

На цій підставі 06.10.2000 рішенням Печерського районного суду міста Києва задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 юстиції України про поновлення на роботі та стягнуто з Мін'юсту середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4137 грн 88 коп. та судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2003 рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано за ново виявленими обставинами за заявою позивача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 позов ОСОБА_1 був задоволений частково і з відповідача на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6585гривень 24 копійки, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2004 року рішення місцевого суду було скасовано і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково і з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3840 гривень і компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 2177 гривен 28 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2007 Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2003 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 3840 гривень і компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати у розмірі 2177 гривень 28 копійок залишено без змін.

27.10.2016 до ГТУЮ у Запорізькій області надійшов лист ГУ ДКУ від 27.10.2016 № 07.2-08/144-7366 про повідомлення щодо здійснення безспірного списання коштів у якому зазначено, що надано заяву ОСОБА_1 від 27.10.2016 № б/н та виконавчий лист по справі № 2-763-1/03, виданий Печерським районним судом м. Києва 05.02.2010, щодо стягнення з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6585,24.

27.10.2016 ГТУЮ у Запорізькій області до ГУ ДКСУ у Запорізькій області направлено лист № 08-13/9264 щодо безспірного списання коштів, у якому надано номер рахунку, з якого проводити безспірне списання коштів.

28.01.2016 здійснено безспірне списання коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6585,24 грн., що підтверджується виписки по рахункам від 28.10.2016, меморіальним ордером № 1 від 28.10.2016.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

За п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06.10.2000 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 юстиції України про поновлення на роботі та стягнуто з Мін'юсту середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4137 грн 88 коп. та судові витрати.

На невиконання вищезазначеного рішення в частині стягнення з Мін'юсту середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4137 грн 88 коп. та судові витрати в позовній заяві посилається позивач.

Разом з тим як було зазначено вище, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2003 рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2000 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано за нововиявленими обставинами за заявою позивача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2007 позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Стягнути з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6585гривень 24 копійки, у задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 юстиції України, Запорізького обласного управління юстиції, Державного казначейства України відмовлено.

Вказаним рішенням було встановлено, що «…середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача Запорізького обласного управління юстиції шляхом списання зазначеної суми з рахункового рахунку державного казначейства України, оскільки позивач перебував у трудових правовідносинах саме з вказаним відповідачем, нарахування та виплата заробітної плати позивачу провадилася саме у Запорізькому обласному управлінні юстиції, а фінансування вказаних виплат здійснює Державне казначейство України..».

Відповідно до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведеного вбачається, що саме Запорізьке обласне управління юстиції мало виконати рішення суду в частині виплати на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 585 гривень 24 коп.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов'язок власника (мається на увазі підприємство, роботодавець) виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Як встановлено судом, з урахуванням норм, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 набрало законної сили враховуючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва 29.10.2007.

Таким чином, строк його виконання розпочався з 30.10.2007.

28.10.2016 здійснено безспірне списання коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6585,24 грн., що підтверджується випискою по рахункам від 28.10.2016, меморіальним ордером № 1 від 28.10.2016.

Таким чином, період затримки виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає з 30.10.2007 по 28.10.2016.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 №9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі -Порядок).

Згідно п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В матеріалах справи наявна Довідка-розрахунок для обчислення середньомісячної заробітної плати виходячи з виплат за останні для календарних місяці роботи відповідно до Порядку вих.. № 08-40/739 від 08.02.2017.

З вказаної довідки вбачається, що середньоденна заробітка плата на час звільнення позивача за Наказом Міністра юстиції України від 05.12.2002 № 1172/к складає 38,47 грн.

З огляду на викладене, суд при обрахунку ОСОБА_1Ю, розміру середнього заробітку за час затримки виконання Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 виходить із середнього заробітку в сумі 38,47 грн.

У відповідності до ОСОБА_2 праці та соціальної політики України:

- від 09.10.2006 № 6540/0/14-06/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2007 рік», кількість робочих днів у листопаді 2007 року становить 22 робочих дні, у грудні 2007 року 21;

від 18.09.2007 № 6884/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік», кількість робочих днів у 2008 році складає 252 дні;

від 30.09.2008 № 10338/0/14-08/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік кількість робочих днів у 2009 році складає 251 день;

від 25.08.2009 № 9681/0/14-07/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік», кількість робочих днів у 2010 році складає 251 днів;

від 25.08.2010 № 9111/0/14-10/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік кількість робочих днів у 2011 році складає 250 днів;

від 23.08.2011 № 8515/о/14-11/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік, кількість робочих днів у 2012 році складає 251 день;

від 21.08.2012 № 9050/0/14-12/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік, кількість робочих днів у 2013 році складає 251 день;

від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік кількість робочих днів у 2014 році складає 251 день;

від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік кількість робочих днів у 2015 році складає 251 день;

від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік кількість робочих днів у січні 2016 року 19, лютому 2016 року 21, березні 2016 року 22, квітні 2016 року 21, травні 2016 року 19, червні 2016 року - 20, липні 2016 року 21, серпні 2016 року 22, вересні 2016 року 22 та жовтні 2016 року - 20. Враховуючи, що що 28.10.2016 рішення суду виконано, то за жовтень 2016 року затримка складає 19 робочих днів.

Таким чином, загальна кількість днів затримки виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 складає 2259 робочих днів (включаючи 2 дні затримки за жовтень 2007 року).

Сума середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду складає:

2259 днів х 38,47 грн. (середньоденна заробітна плата) = 86 903,73 грн.

Такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача передбачений пунктом 4 частини 2 статті 162 КАС України та може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС України).

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, як правонаступника Запорізького обласного управління юстиції на користь позивача має бути стягнута сума середнього заробітку за затримку з 30.10.2007 по 28.10.2016 виплати належної позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2003 у розмірі 86 903,73 грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 30 жовтня 2007 року по 28 жовтня 2016 року за затримку виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.09.1999 року по 06.10.2000 року у розмірі 86 903 (вісімдесят шість тисяч дев'ятсот три) грн. 73 (сімдесят три) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко