Справа № 824/1078/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/1078/16-а

11 год. 31 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просив суд винести рішення, яким скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.08.2016 р. №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено Акт №000013/24-08/НОМЕР_1 від 26.07.2016 року. На підставі вказаного акту 08.08.2016 р. прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 645408 гривень. Однак, позивач не погоджується з вказаними рішеннями, оскільки отримання нафтопродуктів від ТОВ «Укртрансоіл 2009» у 2014-2015 роках підтверджено первинними документами та підтверджують реальне виконання договору поставки нафтопродуктів №151/9 від 12.06.2013 року. Повна оплата за поставлений товар не заперечувався відповідачами, про що свідчать дані акта перевірки, якими підтверджено відсутність кредиторської чи дебіторської заборгованості перед ТОВ «Укртрансоіл 2009». Крім того, позивач зазначає, що посилання податкового органу на порушення порядку здійснення господарської діяльності контрагентом - ТОВ «Укртрансоіл 2009», при фактичному здійсненні господарської операції, не впливає на податковий кредит позивача та не може бути підставою для притягнення його до відповідальності. А відтак, позивач стверджує, що висновки податкового органу, викладені у акті проведеної перевірки, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому прийняте податкове повідомлення - рішення необхідно скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях. Так, податковий орган зазначає, що під час проведеної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлена неможливість підтвердити реальність здійснення операцій з ТОВ «Укртрансоіл 2009», внаслідок чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 430272 гривень. Також податковий орган зазначив, що у наданих для перевірки товарно-транспортних накладних відсутні обовязкові реквізити, що передбачені вимогами чинного законодавства, оскільки надані документи складені не за формою №1-ТТН (нафтопродукт).

Крім того, відповідно до отриманої податкової інформації ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №1628/10-16-22-02/38274072 від 12.08.2015 р. щодо проведеної позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Укртрансоіл 2009» не підтверджено формування податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з січня 2014 р. по жовтень 2014 року. На підставі зазначеного перевіркою встановлено наявність відхилень між сумами податкового кредиту по податку на додану вартість в сторону завищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового кредиту в сумі 430272 грн за операціями з придбання нафтопродуктів від ТОВ «Укртрансоіл 2009».

На підставі викладених обставин, податковий орган вважає, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а податкове повідомлення-рішення від 08.08.2016 р. № винесене Вижницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області правомірно.

Додатково податковий орган зазначив, що визначення штрафних санкцій здійснено з урахуванням результатів документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., на підставі Акта перевірки ДПІ в Путильському районі від 05.12.2014 р. №269/17-26/НОМЕР_1, якою встановлено заниження податку на додану вартість в розмірі 6520 грн та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2014 року.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Вижницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області з 29.06.2016 р. по 19.07.2016 р. переведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1, р.н.о.к.п. НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 рік.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №/НОМЕР_1 від 26.07.2016 р., яким зафіксовано, зокрема, порушення п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого було завищено податковий кредит всього на 430272 гривень. ( а.с. 11-45).

На підставі акту №/НОМЕР_1 податковий орган 08.08.2016 р. прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 645408 грн (430272 грн основного платежу, 215136 грн штрафні (фінансові санкції). (а.с. 10).

12.06.2013 р. між Приватним підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «Укртрансоіл 2009» (продавець) укладено договір поставки нафтопродуктів №151/9. Пунктом 3.7 договору визначено, що покупець отримує товар згідно товаросупровідних документів, а саме на підставі видаткових накладних, та/або актів приймання-передачі, які підписуються повноважними представниками сторін. Покупець на момент отримання товару зобовязаний забезпечити свого повноважного представника відповідною довіреністю на отримання товару. Підписи повноважних представників на видаткових накладних та/або актах приймання, є достатнім та належним доказом приймання-передачі товару. (а.с. 46-50)

На виконання договору №151/9 позивачем надано суду рахунки на оплату поставлених товарів, складені ТОВ «Укртрансоіл 2009», видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності товару. Крім того, позивачем надано звіт про дебетові і кредетові операції з 01.05.2014 р. по 30.06.2014 р., з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 р., з 01.09.2014 р. по 31.10.2014 р., наданого Приватбанком, з якого вбачається наявність перерахунків коштів ТОВ «Укртрансоіл 2009» за вказані періоди. (а.с. 51-130).

Позивачем було також надано суду Договір послуг перевезення від 02.01.2014 р. укладеного між ПП ОСОБА_1 та ТОВ «Компа+С», яким передбачено надання послуг щодо транспортування (доставки) паливно-мастильних матеріалів (дизпаливо, бензин) вантажним автомобілем марки DAF TE95XF480 (з цистерною). Додатково було також надано Книгу кількісно-сумового обліку матеріальних цінностей, де відображено прихід пального позивача у 2014 р. від ТОВ «Укртрансоіл 2009» . (а.с. 190-198)

Відповідачем надано суду Акт ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.08.2015 р. №1628/10-16-22-02/38274072 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Укртрансоіл 2009» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 р. по 31.12.2014 р. та з 01.03.2015 р. по 31.05.2015 рік. За результатами проведеної перевірки встановлено неможливість підтвердити формування податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з січня 2014 р. по жовтень 2014 р. у звязку із ненаданням необхідних документів. (а.с. 147-168).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобовязаний перевірити дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну території України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами законодавства визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у звязку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у звязку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обовязок доведення відповідних обставин у спорах між особою та субєктом владних повноважень покладається на субєкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, в разі надання відповідачем податковим органом доказів, які підтверджують факт вчинення платником податку податкового правопорушення, саме на платника податків покладається обовязок спростовувати обґрунтовані доводи податкового органу.

Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як встановлено в ході судового розгляду справи між Приватним підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ "Укртрансоіл 2009" укладено договір поставки нафтопродуктів №151/9 від 12.06.2013 року. Пунктом 3.7 договору визначено, що покупець отримує товар згідно товаросупровідних документів, а саме на підставі видаткових накладних, та/або актів приймання-передачі, які підписуються повноважними представниками сторін. Покупець на момент отримання товару зобовязаний забезпечити свого повноважного представника відповідною Довіреністю на отримання товару. Підписи повноважних представників на видаткових накладних та/або актах приймання, є достатнім та належним доказом приймання-передачі товару.

Слід зазначити, що законодавчо встановлений мінімум обовязкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону № 996-XIV для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, слід також зазначити, що незначні недоліки в заповненні первинних документів, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо придбання позивачем товару. Відповідно, недотримання вимог, що пред'являються до оформлення первинного документа в бухгалтерському обліку, не може бути безумовним висновком про безпідставність виникнення податкової вигоди.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд вважає, що надані позивачем первинні документи, зокрема: рахунки на оплату поставлених товарів, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності поставляємого товару, звіт про дебетові і кредетові операції з 01.05.2014 р. по 30.06.2014 р., з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 р., з 01.09.2014 р. по 31.10.2014 р., з якого вбачається наявність перерахунків коштів ТОВ «Укртрансоіл 2009» позивачу за вказані періоди, тобто реальний рух коштів за придбаний товар, що підтверджує реальність господарських правовідносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та його контрагентом ТОВ «Укртрансоіл 2009».

Щодо тверджень податкового органу, що надані для перевірки товарно-транспортні накладні №1-ТН не відповідають вимогам "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, та складені не за формою №1-ТТН (нафтопродукт), яка доведена цією Інструкцією (додаток 3), суд зазначає наступне.

Редакція "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" діє з 19.09.2008 р. в той час, як надані суду товарно-транспортні накладні складені за формою №1-ТН. В той же час, судом встановлено, що в наданих суду товарно-транспортних накладних вказано реквізити відправника - ТОВ «Укртрансоіл 2009», перевізника - ОСОБА_1, водія - експедитора - ОСОБА_5, зазначено супровідні документи та відомості про вантаж.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання договору поставки нафтопродуктів №151/9 від 12.06.2013 р. позивач уклав Договір послуг перевезення від 02.01.2014 р. з ТОВ «Компа+С», яким передбачено надання послуг щодо транспортування (доставки) паливно-мастильних матеріалів (дизпаливо, бензин) вантажним автомобілем марки DAF TE95XF480 (з цистерною). В свою чергу, ТОВ «Компа+С» уклав з ПП ОСОБА_5 угоду про надання послуг водія вантажного автомобіля марки DAF TE95XF480 (з цистерною). (а.с. 192). Згідно Книги кількісно-сумового обліку матеріальних цінностей відображено прихід (отримання) позивачем пального у 2014 р., де містяться відмітки про отримання товару від ТОВ «Укртрансоіл 2009». Таким чином, суд вважає, що складання товарно-трансопортної накладної не за встановленою формою, носить формальний характер порушення та не може за своїм змістом свідчити про нездіснення перевезень нафтопродуктів.

Також судом враховано і правосубєктність сторін на час укладення правочину та проведення господарських операцій, зокрема, ТОВ «Укртрансоіл 2009» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було платником податку на додану вартість. Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента позивача - ТОВ «Укртрансоіл 2009» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договору, так і на дату складання податкових накладних.

За викладених обставин, суд вважає, що господарські операції позивача з придбання нафтопродуктів мали реальний характер, були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ «Укртрансоіл 2009» можливості здійснювати господарську діяльність за період виконання умов договору поставки нафтопродуктів №151/9 від 12.06.2013 р. суду не надано, а ненадання контрагентом для перевірки ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №1628/10-16-22-02/38274072 від 12.08.2015 р. необхідних документів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність у контрагента необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагента позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ «Укртрансоіл 2009»; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання податкового органу на Акт ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.08.2015 р. №1628/10-16-22-02/38274072, відповідно до якого відповідач стверджував про неможливість підтвердити контрагентом формування податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з січня 2014 р. по жовтень 2014 року. Суд звертає увагу, що вказаним Актом жодним чином не спростовується факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укртрансоіл 2009», а міститься інформація щодо неможливість підтвердити формування податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку із ненаданням ТОВ «Укртрансоіл 2009» контролюючому органу необхідних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності у вказаному періоді. Крім того, суд звертає увагу податкового органу, що вказаний Акт не є доказом відсутності факту реального здійснення господарських правовідносин між позивачем та вказаним контрагентом, оскільки непідтверджений відповідними доказами, є суб'єктивною точкою зору посадових осіб ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області та носять лише характер припущень.

Поряд із вказаним, будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагента позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укртрансоіл 2009». Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо недійсності правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що анулювання свідоцтва платника ПДВ, ліквідація юридичної особи або відсутність юридичної особи за місцезнаходженням самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між фізичною особою-підприємцем та ТОВ «Укртрансоіл 2009», правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між цими контрагентами підтверджується первинними та іншими документами, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій з отримання від ТОВ «Укртрансоіл 2009» нафтопродуктів відповідно до договору поставки нафтопродуктів №151/9 від 12.06.2013 р. вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання податковим органом права на податковий кредит суд вважає безпідставним. Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із контрагентом, суду доведено.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ОСОБА_1 щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаним контрагентом на суму 430272 гривень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ «Укртрансоіл 2009» можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів неправомірного формування позивачем податкового кредиту, а відтак прийняте податкове повідомлення-рішення від 08.08.2016 р. № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вирішує стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6454, 08 грн. згідно квитанції № 1159 від 21.12.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним дії Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області щодо винесення податкового повідомлення - рішення від 08.08.2016 року № з податку на додану вартість на суму 430272 грн. основного зобов'язання та 215136 грн. штрафні санкції та скасувати його.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Вижницької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6454, 08 грн. згідно квитанції № 1159 від 21.12.2016 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 25 липня 2017 р.