Справа № 802/1101/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 липня 2017 р. Справа № 802/1101/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ТОВ "КІРІОНІКА"

до: Вінницької митниці Державної фіскальної служби

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "КІРІОНІКА" (далі - позивач, ТОВ "КІРІОНІКА") до Вінницької митниці Державної фіскальної служби (далі - Вінницька митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.06.2017 року ТОВ "КІРІОНІКА" подано до Вінницької митниці митну декларацію №UA 401010/2017/019036 для митного оформлення товару. Митна вартість вказаних товарів була задекларована позивачем із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в України, тобто, за ціною договору.

Водночас, відповідач проаналізувавши відображену у товаросупровідних документах інформацію, встановив що вартість товару не можу бути визначено за ціною договору щодо товарів які імпортуються відповідно до ст.58 Митного кодексу України, в зв'язку з тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що надані документи не містять усіх відомостей про складові митної вартості.

Разом із тим, 08.06.2017 року відповідачем прийнято рішення про коригування вартості товару №UA 401000/2017/000017/1, відповідно до якого, митна вартість товару позивача визначена за ціною договору щодо ідентичних товарів. Окрім того, 08.06.2017 року складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 401010/2017/00028.

Оскільки товариством надано достатню кількість документів для визначення митної вартості товару за ціною договору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Вінницької митниці ДФС про коригування митної вартості №UA 401000/2017/000017/1 від 08.06.2017 року;

- визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці ДФС №UA 401010/2017/00028.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись при цьому на обставини, що викладені у позовній заяві та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, що викладені у наданих суду письмових запереченнях в яких, зокрема зазначено, що за наслідками перевірки поданої позивачем митної декларації автоматизованою системою аналізу управління ризиків (АСАУР) було сформовано форми контролю 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів" та 202-1 "Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20% пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації". Так, при вивченні товаросупровідних документів було встановлено, що в гр. 20 митної декларації зазначено умови поставки згідно Інкотермс - EXW. Однак під час митного оформлення до пакету товаросупровідних документів було надано зовнішньоекономічний контракт, відомості про який було внесено до графи 44 МД. При цьому, як зазначає відповідач, додаткова угода №3, на яку посилається позивач, при митному оформленні надана не була і відомості про неї у гр. 44 МД відсутні. Відтак, дані умови поставки передбачають, що витрати по пакуванню, навантажувальним роботам, страховці, навантаження на судно, фрахту, доставці до місця призначення, сплати податків покладаються на покупця, тобто на відповідача. А тому, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду справи судом встановлено, що 16 березня 2016 року між ТОВ "КІРІОНІКА" та компанією "ARSAN KIMYA SANAYI VE TICARET AS" було укладено контракт №2715/16.03.2016 за яким продавець зобов'язується продати, а покупець купити на умовах правил тлумачення торгових термінів Інкотермс - 2010 продукцію, в кількості та асортименті відповідно Проформа інвойсів, які є невід'ємною частиною контракту.

08 червня 2017 року позивач подав до Вінницької митниці митну декларацію №UA 401010/2017/019036 для митного оформлення товару.

Відповідач проаналізувавши відображену у товаросупровідних документах інформацію, встановив що вартість товару не можу бути визначено за ціною договору щодо товарів які імпортуються відповідно до ст.58 Митного кодексу України, в зв'язку з тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що надані документи не містять усіх відомостей про складові митної вартості.

Разом із тим, за наслідками перевірки поданої позивачем митної декларації та товаросупровідних документів, автоматизованою системою аналізу управління ризиків (АСАУР) були сформовано наступні форми контролю:

105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів";

202-1 "Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20% пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації".

08 червня 2017 року відповідачем прийнято рішення про коригування вартості товару №UA 401000/2017/000017/1, відповідно до якого, митна вартість товару позивача визначена за ціною договору щодо ідентичних товарів. Окрім того, 08.06.2017 року складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 401010/2017/00028.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем з питання митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, врегульовані Митним кодексом України (далі - МК України).

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами четвертою та п'ятою ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною першою ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Декларант який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга ст. 52 МК України).

Згідно з частиною першою ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, під час перевірки митної вартості у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення позивачем такої вартості.

Підставою для таких сумнівів стало те, що за наслідками перевірки поданої позивачем митної декларації автоматизованою системою аналізу управління ризиків (АСАУР) було сформовано форми контролю 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів" та 202-1 "Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20% пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації". Так, при вивченні товаросупровідних документів, відповідачем було встановлено, що в гр. 20 митної декларації зазначено умови поставки згідно Інкотермс - EXW, що передбачається угодою. Однак під час митного оформлення до пакету товаросупровідних документів було надано зовнішньоекономічний контракт, відомості про який було внесено до графи 44 МД. При цьому, судом встановлено, що додаткова угода №3, на яку посилається позивач, при митному оформленні надана не була і відомості про неї у гр. 44 МД відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у інспектора цілком обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару та необхідності у витребувані додаткових документів.

З метою уточнення, позивачем на вимогу митниці було подано експортну декларацію країни відправника, додатки до контракту №2 та №3. Інші документи декларант надавати відмовився, про що повідомив листом від 08.06.2017 року.

Як встановлено судом, будь-якої іншої бухгалтерської документації щодо проведених розрахунків між покупцем та продавцем, як відповідно до основного контракту №2715/16.03.2016 так і до доповнень до нього, також не надавалось.

Таким чином враховуючи наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару, які б підтверджували митну вартість, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Наведений висновок цілком узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України в подібних категоріях спорів, викладеною в постанові від 17 лютого 2016 року.

Водночас, надаючи оцінку методу коригування митної вартості, який був застосований відповідачем, то суд зазначає наступне.

Так, згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В даному ж випадку, суд погоджується із доводами відповідача відносно неможливості визначення митної вартості із застосуванням:

- методу передбаченого статтею 58 МК України (за ціною договору), в зв'язку з тим, що декларантом не надані всі документи, що вимагалися органом доходів і зборів, відповідно не було підтверджено документально таку ціну договору;

- методів передбачених статтею 59 (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та статтею 60 (ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) МК України по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Крім того;

- методів передбачених статтею 62 (на основі віднімання вартості) та статтею 63 (на основі додавання вартості (обчислена вартість) МК України з причини відсутності у органу доходів і зборів вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Таким чином, враховуючи неможливість визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, інспектором цілком обґрунтовано застосовано резервний метод, що передбачений положеннями ст. 64 МК України.

З огляду на викладене та беручи до уваги усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач складаючи картку відмови в прийнятті декларації та приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим підстави для скасування вищезазначених рішень, на переконання суду, відсутні.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, що встановлено ч.1 ст. 86 КАС України.

Отже на виконання свого обов'язку відповідачем доведено правомірність винесення свого рішення, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Таким чином, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись ст.ст.70,71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна