Справа № 554/2559/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.06.2017 Справа № 554/2559/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г. розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного інспектора відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

29 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому просив скасувати постанову серії ПО № 53.07/188-11(ІІІ) про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до постанови головного державного інспектора відділу нагляду в агропромисловому комплексі та соціально-культурній сфері Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_2 (далі Державний інспектор) від 20 березня 2017 року він був підданий адміністративному стягненню на підставі статті 93 КУпАП у виді штрфу 340 грн. за те, що працюючи на посаді начальника автотранспортного цеху Полтавського академічного обласного українського музично драматичного театру ім. М. В. Гоголя допустив до роботи працівників (водії), які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою та роботах, де є потреба у професійному доборі без проведення щорічного спеціального навчання і перевірки знань відповідних нормативно правових актів з охорони праці, чим порушив вимоги п. 4.1. Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці НПАОП 0.00-4.12-05. не провів інструктаж (вступний, первинний, передрейсовий, періодичний) з безиски руху, що є порушенням п. 2.3.3, 2.4, 2.5.4, 2.6 Порядку проведення інструктажів та стажування водіїв КТЗ, яке затверджене наказом Мінтрансу та зв'язку України від 5 серпня 2008 року № 975.

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, він зазначив, що перевірка, в ході якої нібито були виявлені порушення, які стали підставою для притягнення його до відповідальності, відповідачем не проводилась, викладені во постанові факти не відповідають дійсності та є надуманими. Порушень, вчинення яких йому інкримінується відповідно до постанови, він не допускав, а тому притягнення його до відповідальності вважає безпідставним.

Крім того, наголосив, що було грубо порушено процедуру притягнення його до відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який став підставою винесення оскаржуваної постанови, у визначеній законом процедурі щодо нього не складався, копію його він не отримував та не повідомлявся про час і місце його розгляду. Права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, йому не розяснювались і він ними не мав змоги скористатись, оскільки розгляд справи відбувся без його участі та повідомлення його про це. Копія постанови після розгляду справи у визначеному законом порядку йому вручена не була, чим було порушено його право на оскарження постанови, текст зі змістом якої він зміг отримати поза процесуальним шляхом.

В судове засідання позивач та відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи не явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд розцінив неявку відповідача як його небажання брати участь у розгляді справи, а отже проводити її розгляд за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з наведеного, суд, повно та обєктивно зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17 березня 2017 року Державним інспектором відносно ОСОБА_1 складений протокол серії ПО № 00591 про адміністративне правопорушення (а. с. 6).

20 березня 2017 року відповідачем винесено постанову серії ПО № 53.07/188-11(ІІІ) про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу 340 грн. (а. с. 7).

Судом встановлено, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з грубими порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, яка встановлює, що в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинні бути зазначені: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. У разі відмовлення особи, яка вчинила правопорушення, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. При складенні протоколу порушникові розяснюються його права і обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Ці вимоги ініціатором складення протоколу були грубо порушені.

Так, Державним інспектором протокол складено за відсутності особи, яка вчинила правопорушення. Позивач протокол не підписував, права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП йому не розяснювалися, що є грубим порушенням та дає підстави суду вважати, що протокол серії ПО № 00591 про адміністративне правопорушення не складався.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як слідує із змісту протоколу про адміністративне правопорушення Державним інспектором не були відібрані пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вищезазначений протокол не є належним та допустимим доказом у справі.

Виходячи з принципу презумпції невинуватості та ч. 3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом також встановлено, що постанову від 20 березня 2017 року серії ПО № 53.07/188-11(ІІІ) Державним інспектором винесено за відсутності порушника ОСОБА_1 без його належного повідомлення про час і місце розгляду справи, що в силу вимог статті 268 КУпАП є неприпустимим та таким, що грубо порушує право особи на захист.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд керується вимогами статті 69 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

На підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів суд констатує факт недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому відповідачем правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині скасування постанови як протиправної.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 93 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивача.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, а отже до необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 283, 284, 288 КУпАП, статтями 6-14, 70, 71, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного інспектора відділу нагляду в агропромисловому комплексі та соціально-культурній сфері Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПО № 53.07/188-11 (Ш) від 20 березня 2017 року про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Скасувати постанову серії ПО № 53.07/188-11 (Ш) від 20 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 93 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Г. Савченко