Справа № 804/5314/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Справа № 804/5314/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України полковник Лучніков А.В., про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України полковник Лучніков А.В., в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невирішення питання про присвоєння первинного військового звання лейтенант ОСОБА_1 Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невирішення питання про припинення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 08.06.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 08.06.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений 08.06.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що строк дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України закінчився, на момент звернення до відповідача з рапортом про звільнення в Україні відсутній особливий період, а тому відповідно й відсутні підстави для продовження дії контракту понад встановленні строки. Також вказав, що умовами контракту передбачено, зокрема, присвоєння військових звань, проте за умови виконання вимог щодо подальшого призначення на відповідну військову посаду відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності, присвоєння первинного офіцерського звання лейтенант відповідачем свої обов`язки за контрактом не виконані. У зв`язку з невиконанням стороною умов контракту, позивачем подано рапорт від 04.06.2016року, проте відповідачем повідомлено про відмову у зв`язку з особливим періодом. Вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача надано до суду клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що під час проходження позивачем військової служби за контрактом, Указом Президента України № 303 від 17 березня 2014 року Про часткову мобілізацію було оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період, який триває по сьогоднішній день, а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, у зв`язку з закінчення строку дії контракту, відсутні. Також вказав, що питання щодо присвоєння первинного військового звання лейтенант є правом командування військової частини, а такі дії не обмежуються в часі. Отже позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Представником відповідача заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Третя особа - ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України полковник Лучніков А.В., повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не завився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та наявність клопотань від представника позивача та представника відповідача про розгляд справи в письмовому провадженні, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частини 4 статті 122 та ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Між Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Лучнікова А.В. та ОСОБА_1 08 червня 2015 року було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктом 3 Контракту, вказаний контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на особливий період до оголошення демобілізації.

Як визначено пунктом 4 Контракту, сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 Контракту у разі порушення умов, визначених Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом.

ОСОБА_1 08 березня 2016 року звернувся до відповідача з рапортом про небажання продовжувати термін дії контракту та з проханням про присвоєння первинного військового звання лейтенант, і виключення зі списків в/ч відповідно до законодавства.

Проте, як вбачається з відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2016р. за №1690, за умови виконання умов присвоєння первинного військового звання офіцерського складу, встановлений перелік документів до присвоєння первинного військового звання офіцерського складу надається до вищого штабу для прийняття рішення. Питання щодо розірвання контракту та звільнення позивача з військової служби не вирішено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правомірності відмови відповідача, суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Так, відповідно до пункту б) частини другої статті 26 Закону звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;

й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);

к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертоюстатті 1 Закону України "Про очищення влади";

м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23цього Закону.

Як зазначалося вище контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 08.06.2015р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 укладено на термін до закінчення особливого періоду до оголошення демобілізації.

Відповідно до п. 1 частини восьмої статті 23Закону,Під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

и) які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Як встановлено судом, обов`язковою умовою закінчення контракту позивачем є, відповідно до підпункту «і», пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону Про військовий обов`язок і військову службу, є проходження ним військової служби не менше як 24 місяців за контрактом, якщо він не висловить бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Як встановлено судом, що на момент подання відповідного рапорту, а саме 08.03.2016 року, позивач відповідний термін не вислужив, тому підстав для задоволення позову в даній частині суд не вбачає. Водночас суд не знаходить перепон для звернення позивача з новим рапортом про небажання продовжувати військову службу і розірвання Контракту, оскільки на даний час позивач вже прослужив більше 24 місяців за контрактом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За Законом України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (частина перша статті 1 Закону).

Згідно з статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймалися рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303(затвердженоЗаконом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII),Указ Президента України від 06 травня 2014 року № 454(затвердженоЗаконом України від 06 травня 2014 року № 1240- VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607(затвердженоЗаконом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII),Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15(затвердженоЗаконом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII).

Також Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 Про часткову мобілізацію Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Чіткого порядку припинення особливого періоду Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не визначено.

Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. На сьогодні в Україні діє особливий період. В проміжках між періодами проведення мобілізації, а саме: з 02 по 06 травня 2014 року, з 21 червня по 23 липня 2014 рокуз 07 вересня 2014 року по 19 січня 2015 року, стан особливого періоду не припинявся.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність обставин протиправності бездіяльності Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невирішення питання про припинення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 08.06.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника Лучнікова A.B.

Щодо вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України припинити (розірвати) контракт з позивачем у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту, суд зазначає, що до компетенції суду не відноситься розірвання контракту, оскільки вирішивши питання про розірвання контракту суд прийняв би на себе дискреційні повноваження сторін договору.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невирішення питання про присвоєння первинного військового звання лейтенант ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Так, п.41 вказаного Положення зазначено, що для осіб офіцерського складу первинним є військове звання лейтенанта, а у випадках, передбачених цим Положенням, - молодшого лейтенанта.

Первинне військове звання офіцерського складу громадянам присвоюється наказом Міністра оборони України. Військовослужбовцям сержантського і старшинського складу, призначеним на посади офіцерського складу у воєнний час, первинне військове звання офіцерського складу присвоюється командирами корпусів, посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі (абзац третій пункту 42 Положення).

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невирішення питання про присвоєння первинного військового звання лейтенант ОСОБА_1 , оскільки виключно до компетенції Військової частини належить розгляд питання про присвоєння первинного військового звання офіцерського складу.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України полковник Лучніков А.В. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ТВО командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України полковник Лучніков А.В. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Гончарова