Справа № 826/11230/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

24 липня 2017 року № 826/11230/16

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту Позивача щодо виплати йому грошової компенсації за невикористане речове майно від 03.06.2016 року, стягнувши з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 54949,20 грн. згідно довідки №6 від 07.06.2016 року на користь ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та невиплачену в повному обсязі грошову допомогу на матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань;

- всі витрати, пов`язані з розглядом судової справи, дорожніми витратами, витратами на послуги адвокатів стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у складі Збройних сил України з 1 серпня 1988 року до 09.06.2016 року, звільнений з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Згідно з Наказом Міністерства оборони України від 11.05.2016 року №195, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог ч. 8 цієї статті, Позивача, підполковника ОСОБА_1 , заступника командира по полку по роботі з особовим складом начальника відділення військової частини НОМЕР_1 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України було звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) з правом носіння військової форми одягу.

Наказом №120 від 09.06.2016 року Позивача виключено зі списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.

Матеріальну допомогу, передбачену наказом Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам» за 2016 рік, як вказує Позивач, він не отримував.

Крім того, позивач зазначає, що впродовж проходження військової служби на займаній посаді він не отримував належним чином потрібне йому речове майно, тому змушений був купувати його за власні кошти, позбавляючи себе та свою сім`ю в задоволенні інших потреб.

При цьому, при звільненні зі служби грошова компенсація Позивачу відповідачем не виплачена, заборгованість за не отримане речове майно становить 54949,20 грн.

Тобто, на думку Позивача, на день підписання наказу про звільнення останнього зі служби, він мав право на отримання речового майна, яке він не отримав в період проходження військової служби.

Також позивач зазначає, що при звільненні йому не була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені позовній заяві.

Представники відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні за згодою представника позивача, представників відповідача ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

З матеріалів справи вбачається, що підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника командира полку по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 повітряного командування «Центр» Повітряних Сил Збройних Сил України та знаходився на речовому забезпеченні у вказаній військовій частині.

У відповідності до наданої суду копії Витягу з Наказу Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.05.2016 року №195, підполковника ОСОБА_1 , заступника командира полку по роботі з особовим складом начальника відділення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з копією Витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.06.2016 року №120 Підполковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини по роботі з особовим складом начальника відділення по роботі з особовим складом, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 травня 2016 року №195 у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини)… вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату. З 09 червня 2016 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Крім того, з вказаного Витягу з Наказу від 09.06.2016 року № 120 вбачається, що грошову допомогу для оздоровлення за 2016 рік отримав, матеріальну допомогу, передбачену Наказом Міністра оборони України №260 від 11 червня 2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам» за 2016 рік не отримував.

Виплати, проведені з Позивачем при звільненні його з військової служби, підтверджені наданою суду копією грошового атестату серія ЗУ №007522 від 09.06.2016 року та копією роздавальної відомості на виплату грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні військовослужбовцям (військова частина НОМЕР_1 ), відповідно до якої ОСОБА_1 виплачено грошову суму у розмірі 76059,56 грн.

У відповідності до наданої Позивачем суду копії Рапорту від 03.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з проханням дати вказівку на проведення розрахунку та направлення в довільний орган заявки про розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі на цей час. Вказаний рапорт було отримано в/ч НОМЕР_1 за вх.. №7/1135 від 03.06.2016 року та на ньому містяться резолюція «до наказу».

Згідно з довідкою №6 від 07.06.2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 , сума грошової компенсації за не отримане речове майно становить 54 949,20 грн.

Крім того, як вбачається з наданої суду копії Рапорту від 03.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з проханням видати наказ про розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачу на цей час.

На вказаному рапорті містяться резолюція Т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 «надати довідку про вартість речового майна» та «в наказ за наявністю кошторису призначень, подати заявку на кошти».

У відповідності до наданої суду копії Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2016 року №100, тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 покладено на заступника командира військової частини підполковника ОСОБА_2 на 25 діб з 16 травня по 09 червня 2016 року.

07 червня 2016 року за вих. № 350/175/240/57/428А/ПС ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з проханням виділити кошторисні призначення та кошти в сумі 100 000,00 грн. з метою виплати грошової компенсації.

Листом від 26.09.2016 року №350/129/134/3/270 надано відповідь на звернення щодо того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» кошти на виплату грошової компенсації за не отримане речове майно не передбачені, тому виплата грошової компенсації за не отримане речове майно військовослужбовцям Повітряних Сил буде здійснюватись у разі виділення коштів на зазначені цілі.

Крім того, у відповідності до наданої суду копії накладної № 219, ОСОБА_1 від отримання речового майна відмовився 09.06.2016 року, про що свідчить відповідна відмітка у графі «одержав».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 1-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За правилами ч. 1 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно із п.п. 4, 5 Порядку від 16.03.2016 року №178 грошова компенсація виплачується, зокрема, військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Зазначені гарантії реалізуються за заявочним принципом, тобто відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Під час розгляду справи було встановлено, що Позивач 03.06.2016 року звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом про проведення з ним розрахунку за неотримане речове майно у разі його звільнення, вказаний рапорт був зареєстрований за вх.. №7/1135 від 03.06.2016 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо грошової компенсації речового майна у зв`язку із звільненням з військової служби у повній мірі відповідають нормам ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо того, що 20.09.2016 року на адресу Військової частини НОМЕР_3 надійшла телеграма від ТВО начальника управління тилового забезпечення логістики Командування Повітряних Збройних Сил України полковника Івчука О.В., відповідно до якої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» кошти на виплату грошової компенсації замість речового майна звільненим у запас або відставку військовослужбовцям Міністерству оборони України не передбачені, оскільки направлення запиту Відповідачем 07.06.2016 року запиту щодо виділення кошторисних призначень та коштів з метою виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та отримана на нього відповідь не свідчать про виконання вимог діючого законодавства України в частині належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про здійснення такої виплати та видання відповідного Наказу командиром військової частини.

Щодо відсутності у відповідача бюджетного фінансування для здійснення позивачу виплати грошової компенсації, а також щодо того, що Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» такі кошти не передбачені, суд виходить з того, що це взагалі не може бути аргументом відмови у передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатах.

Суд звертає увагу на той факт, що з цього приводу склалася практика Європейського суду з прав людини, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 10.03.2001 року справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05), ЄСПЧ зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Аналогічний підхід ЄСПЧ застосовував під час розгляду справ «Будченко проти України» (Заява № 38677/06), «Кечко проти України» (Заява N 63134/00) та багатьох інших.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги, тощо, в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності Відповідача щодо не розгляду його рапорту про виплату грошової компенсації за не використане речове майно від 03.06.2016 року та стягнення з Відповідача такої грошової компенсації у розмірі 54 949,20 грн. є обґрунтованими, однак, суд вважає за необхідне з метою повного захисту прав Позивача визнати протиправною бездіяльність саме командира В/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача, яка виразилася у не виданні відповідного наказу про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно підполковнику ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному обсязі грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд встановив наступне:

У відповідності до ч. 2 ст.. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 15 того ж Закону військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п.п. 38.2 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за №638/15329 (зі змінами та доповненнями на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція), особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 38.6 Інструкції військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

З наданого суду розрахунку грошової допомоги у разі звільнення в/ч НОМЕР_1 від 05.10.2016 року № 350/175/240/14/515А/пс на день звільнення підполковника ОСОБА_1 розмір грошової допомоги був розрахований наступним чином: місячне грошове забезпечення складається з:

- Оклад за військовим званням 130,00 грн.;

- Посадовий оклад 1116,00 грн.;

- Надбавка за вислугу років 40% - 498,40 грн.;

- Надбавка за роботу з таємними документами 10% - 111,60 грн.;

- Надбавка за кваліфікацію % - 0,00 грн.;

- Надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 872,20 грн.;

- Премія 450% - 5022,00 грн., а всього 7750,20 грн.

Вказана сума була помножена на 27 років (повні календарні роки служби позивача) та з неї вирахувано 25%, що у грошовому еквіваленті становить: 52313,85 грн., яка, згідно з наданою суду копією роздавальної відомості №119 була виплачена позивачу.

При цьому, суд звертає увагу, що Позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, не надано будь яких належних та допустимих доказів, а також не доведено обставин, з яких останній вважає, що одноразова грошова допомога йому була виплачена відповідачем при звільненні не в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити в повному обсязі грошову допомогу на матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань, суд зазначає наступне:

У відповідності до п.п. 33.1-33.2 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачено, що керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення..

При цьому, п. 3 Наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 року № 44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України» передбачено, що матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань виплачується за окремим рішенням Міністра оборони України.

Тобто, з аналізу вищевказаних норм діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є гарантованою виплатою. Рішення про її виплату та розмір (не більше ніж розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця) приймається окремо по кожному рапорту військовослужбовця у випадках, коли він дійсно її потребує у зв`язку із певними сімейними обставинами.

З наданої суду довідки в/ч НОМЕР_1 від 05.10.2016 року № 517 вбачається, що рапорт на матеріальну допомогу підполковника ОСОБА_1 з супроводом за вих.. №350/175//240/14/174А/пс від 13.04.2016 року відправлено до військової частини НОМЕР_4 м. Васильків 14.04.2016 року за №109 розносної книги реєстрів військової частини НОМЕР_1 . Станом на 05.10.2016 року Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 не надійшло.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, частково виконав покладений на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 94 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність присудити на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 551,21 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги Позивача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, пов`язаних з наданням правової допомоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Пунктом 1 та пунктом 2 ч. 3 ст. 87 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ч. 1 статті 90 КАС України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Слід також зазначити, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд зазначає, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тією особами або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Позивачем в порушення вимог законодавства України не надано суду жодних документів на підтвердження понесених витрат за отриману правову допомогу, також не надано доказів щодо понесених витрат, що пов`язані з прибуттям до суду.

А тому, правові підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та витрат, що пов`язані з прибуттям до суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в частині не видання Наказу про виплату підполковнику ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно на підставі довідки №6 від 07.06.2016 року про вартість речового майна у розмірі 54 949,20 гривень.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 54 949,20 гривень (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень 20 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 гривень. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня 21 копійка).

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур