Справа № 546/276/17
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 546/276/17
Провадження № 2-а/546/19/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області:

у складі головуючого судді - Беркути Л.Г.,

при секретарі - Коваленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Решетилівка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 БУПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенко Сергія Олексійовича про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 БУПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенко С.О. про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 30 грудня 2016 року він, рухаючись на автомобілі НОМЕР_1, здійснив проїзд перехрестя з вулицями Сінна та Майдан Незалежності у м. Полтава, на світлофорі було ввімкнено зелений сигнал, коли він виїхав на перехрестя , несподівано він помітив пошкодження дорожнього покриття ( велику яму упоперек усього перехрестя), він загальмував і дуже повільно проїхав перехрестя. Імовірно за цей час увімкнувся жовтий, а потім і червоний сигнал світлофору, але бачити цього він не міг, оскільки вже проїхав світлофор на його селений сигнал. За перехрестям його зупинив відповідач та повідомив, що він порушив п. 8.3.7 ПДР, тобто здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. На його зауваження про те, що він не порушував, інспектор не відреагував та склав оскаржувану постанову. Він вважає дану постанову протиправною, оскільки вона складена з грубим порушенням нормативно-правових актів, якими встановлено вимоги щодо її оформлення. У постанові не зазначено серійний номер пристрою, тип і модель відеореєстратора, що унеможливлює встановлення справності та відповідності пристрою стандартам.

З огляду на все вищезазначене він просить визнати дії інспектора щодо винесення постанови неправомірними та скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі закрити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.65/.

Представник позивача - ОСОБА_3 у судовому засідання заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на доводи, зазначені у позові.

Відповідач інспектор роти № 4 БУПП в м. Полтава ДПП лейтенант поліції Кащенко С.О. у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі /а.с.67/ та письмові заперечення на адміністративний позов /а.с.51-54 з доданим до них компакт-диском із відеозаписом з відеореєстратора відповідача та нагрудної камери /а.с.55/. У своїх запереченнях посилався на те, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 30 грудня 2016 року здійснив проїзд перехрестя з вулицями Сінна та Майдан Незалежності у м. Полтава на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР та своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, вважає, що постанова винесена належним органом та винесення постанови без складання протоколу відповідає вимогам закону, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, допитавши свідка ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Статтею 6 КАС України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року інспектором роти № 4 БУПП в місті Полтава ДПП Кащенком С.О. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн /а.с.6/.

З даної постанови вбачається, що 30 грудня 2016 року о 14 годині 32 хвилини по вулиці Соборності у місті Полтава ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_2, здійснив проїзд перехрестя з вулицями Сінна та Майдан Незалежності у м. Полтава на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.п. 8.7.3 ПДР України.

Не погоджуючись з діями відповідача та складеною ним постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України відносить до доказів пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З досліджених відеоматеріалів, наданих відповідачем у судовому засіданні, встановлено, що вказані докази не містять фактичних доказів, що мали місце при складанні постанови на позивача відповідачем, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі.

Так, на вказаному відеозаписі взагалі не видно світлофора, яким мав керуватися позивач, а враховуючи сигнали інших світлофорів на перехресті, можна зробити висновок, що ОСОБА_5 почав перетин перехрестя на зелений сигнал світлофору та продовжував його на жовтий. Крім того, його діями не було створено загрози безпеці дорожнього руху, більше того, ОСОБА_5 створив би загрозу дорожнього руху, якби не продовжив рух для завершення маневру.

Відповідно до п. 8.10 ПДР України, у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 16.8. ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Враховуючи викладене, суд не вбачає у діях позивача складу адміністративного правопорушення та вважає, що відповідач не спростував доводів представника позивача в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд оцінює критично постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 700040 від 30 грудня 2016 року, вчиненого позивачем і вважає пояснення позивача, викладені у адміністративному позові щодо не вчинення в даному випадку правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, правдивими.

Свідок ОСОБА_4, яка разом зі своєю дитиною перебувала із позивачем у машині, у судовому засіданні пояснила, що вона також є водієм та бачила, що ОСОБА_1 дійсно почав маневр з перетину перехрестя на зелений сигнал світлофора, у зв'язку з тим, що на дорозі була велика яма, знизив швидкість, та, напевне, закінчив перетин перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Суд також звертає увагу на те, що у порушення вимог ст. 251 КУпАП, пояснення від свідка ОСОБА_4 відповідачем не відбирались.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За змістом рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі N 1-11/2015 убачається, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За КУпАП до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд вбачає, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 700040 від 30 грудня 2016 року, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови, було порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим, суд вважає неправомірними дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та необґрунтованою постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії АР № 700040 від 30 грудня 2016 року.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 БУПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенко С.О. про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про закриття справи, то колегія суддів вважає, що в задоволенні такої слід відмовити, оскільки відповідно до ст.293 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.3 ст.17 КАС України - юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

З огляду на зазначене у цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись Рішенням Конституційного суду України № 5/рп-2015, ст. ст. 2, 6, 9,11, 14, 71, 158, 159, 160, 161 - 163 КАС України, ст. 1, 7, 9, 122, 222, 252, 254,257, 258,268, 276, 280, 287, 288 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 БУПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенко Сергія Олексійовича про визнання дій інспектора поліції протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава ДПП лейтенанта поліції Кащенка Сергія Олексійовича неправомірними щодо винесення постанови серії АР №700040 від 30 грудня 2016 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №700040 від 30 грудня 2016 року, що винесена інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава ДПП лейтенантом поліції Кащенком Сергієм Олексійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя :