Справа № 638/4902/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 р. Справа № 638/4902/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 по справі № 638/4902/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправними дії та скасування рішення суб'єкта владних повноважень і зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1, звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова, в якому просила суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова щодо не зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах у державних податкових інспекціях Дзержинського і Київського районах міста Харкова з 01.08.1990 по 11.09.2002 та відмови у перерахунку пенсії (переведенні на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.2015 № 889- ХІІ) і не призначення пенсії державного службовця з 28 серпня 2016 року;

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова від 30.12.2016 № П/С 194360/204 про відмову у перерахунку пенсії (переведення на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.2015 № 889-ХІІ);

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова: зарахувати до стажу державної служби період роботи на посадах старшого державного податкового інспектора, головного державного податкового інспектора, заступника начальника інспекції - начальника управління податків та зборів, начальника управління обслуговування платників податків, начальника відділу роботи із платниками податків в державній податковій інспекції в Дзержинському районі м. Харкова з 01.08.1990 по 18.03.2002; на посаді начальника відділу по роз'ясненню податкового законодавства в державній податковій інспекції в Київському районі м. Харкова з 19.03.2002 по 11.09.2002; здійснити перерахунок - перевести на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.2015 № 889-ХІІ з 28 серпня 2016 року; призначити пенсію як державному службовцю з 28 серпня 2016 року в розмірі 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та установити розмір пенсії державного службовця з врахуванням всіх видів оплати праці: посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років (50%), за стаж державної служби 26 років, середній розмір премії за липень 2016 року, з врахуванням наявного стажу державної служби 26 років 5 місяців 9 днів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 замінено відповідача у справі з управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Харкова на його правонаступника Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723- ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1990 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 18.03.2002 та період роботи з 19.03.2002 по 11.09.2002 неможливо зарахувати до стажу державної служби, оскільки не було присвоєно відповідний ранг як державному службовцю після 01.01.1994.

Скориставшись правом подання заперечень на апляційну скаргу, позивачка вказала, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, оскільки ухвалена відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі пово та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Відповідно до приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, з 06.04.2012 перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримує пенсію за віком.

28 серпня 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі за текстом - Закон №889-VIII).

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова № П/С 194360/204 від 30.12.2016, яке отримано позивачем 16.02.2017 разом із листом від 16.02.2017 № 48/13-11, у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено із посиланням на те, що періоди роботи ОСОБА_2 з 01.08.1990 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 18.03.2002 та період роботи з 19.03.2002 по 11.09.2002 неможливо зарахувати до стажу державної служби, оскільки не було присвоєно відповідний ранг як державному службовцю після 01.01.1994, тобто відсутній необхідний стаж державного службовця 20 років (стаж державної служби складає - 14 років 4 місяці 1 день).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивачка звернулася із вказаним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889-VIII.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон № 889-VIII. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами, далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII 12 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних положень Закону № 889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ можна зробити висновок, що із набранням чинності Закону № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Разом із тим, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) мають не менш як 20 років стажу на таких посадах. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 з 01.04.1976 по 31.07.1986 працювала на посадах економіста державних доходів і старшого економіста відділу державних доходів в Київському районному фінансовому відділі м. Харкова; з 01.08.1985 по 01.08.1990 працювала на посаді старшого економіста відділу державних доходів в Харківському обласному фінансовому управлінні; з 01.08.1990 по 18.03.2002 працювала на посадах старшого державного податкового інспектора, головного державного податкового інспектора, заступника начальника інспекції - начальника управління податків та зборів, начальника управління обслуговування платників податків, начальника відділу роботи із платниками податків в державній податковій інспекції в Дзержинському районі м. Харкова; з 19.03.2002 по 11.09.2002 працювала на посаді начальника відділу по роз'ясненню податкового законодавства в державній податковій інспекції в Київському районі м. Харкова; за результатами атестації присвоєно звання інспектора податкової служби другого рангу, наказ №19 від 02.11.1992 , запис у трудовій книжці - №8 від 02.11.1992; 6 квітня 1994 року прийняла Присягу державного службовця, про що здійснено запис у трудовій книжки, запису №11 від 06.04.1994; за висновками атестації присвоєно спеціальне звання - інспектор податкової служби першого рангу, наказ №162 від 14.08.1998, запис в трудовій книжці - № 15 від 14.08.1998.

Відповідачем зараховано до стажу роботи державного службовця період роботи в органах податкової служби тривалістю 14 років 4 місяці 1 день.

Таким чином, спірним у вказаній справі є право на зарахування до стажу державної служби періоду роботи ОСОБА_2 з 01.08.1990 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 18.03.2002 та період роботи з 19.03.2002 по 11.09.2002, оскільки не було присвоєно відповідний ранг як державному службовцю після 01.01.1994, що впливає на подальше субєктивне право позивачки на переведення на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідні категорії посад державної служби, робота на яких зараховуються до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до умов Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ визначені статтею 25 цього Закону. Цією ж статтею передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби" (далі - Порядок № 283).

Відповідно до 2 абзацу пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів державної податкової служби.

Відповідно до абзацу 19 статті 37 Закону № 3723-XII (яка враховуючи п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII може застосовуватися до спірних правовідносин за участю позивача) період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Персональні звання працівників державних податкових інспекцій були введені постановою КМУ від 05.10.1992 № 559 "Питання державної податкової служби", а спеціальні звання службових осіб державних податкових інспекцій - постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 161 "Про внесення змін до постанов Кабінету міністрів України з питань державної податкової служби в Україні".

Відповідно до норм закріплених у Податковому кодексі України - посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно ст. 344.1 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом

До прийняття Податкового кодексу України та Закону № 889-VIII загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначав Закон №3723-ХІІ, а спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ (надалі - Закон №509-ХІІ).

Вказані нормативно-правові акти були чинними в період перебування позивача на посадах в органах державної податкової служби.

Законом № 509-ХІІ не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-XII, зокрема стаття 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до положень Закону № 509-ХІІ посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 5, 6 статті 15 цього Закону).

Законом № 509-ХІІ також встановлені умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року по справі № 21-340а13, у якій Верховний Суд України вказав на те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня1993 року №3723-XII.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22 жовтня 2013 року по справі № 21-340а13, та виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідно до Закону № 3724-ХІІ трудовий стаж ОСОБА_1 за спірні періоди - є стажем державного службовця України, що дає право позивачу на переведення з пенсії за віком, що була призначена відповідно до Закону №1058-ІУ, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-УІІІ як особі, яка на день набрання чинності цим Законом має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених актами Кабінету Міністрів України, при цьому колегія суддів зазначає, що за позивачкою зберігається право на призначення пенсії на умовах, встановлених статті 37 Закону № 3724-ХІІ.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог про зобов'язання призначити пенсію як державному службовцю з 28 серпня 2016 року в розмірі 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та установити розмір пенсії державного службовця з врахуванням всіх видів оплати праці: посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років (50%), за стаж державної служби 26 років, середній розмір премії за липень 2016 року.

Колегія суддів вважає такий обраний спосіб захисту прав позивача передчасним.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої субєкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому звязку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту субєктивного права; б) є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для субєктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Спірним у вказаній справі є право на зарахування до стажу державної служби періоду роботи ОСОБА_2 з 01.08.1990 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 18.03.2002 та період роботи з 19.03.2002 по 11.09.2002, оскільки не було присвоєно відповідний ранг як державному службовцю після 01.01.1994, та відмова відповідача у зв'язку з цим перевести на інший вид пенсії.

Позивачкою не надано доказів того, що відповідачем у випадку зарахування спірних періодів роботи до стажу державного службовця буде відмовлено в призначенні пенсії саме в розмірі 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та встановленні розміру пенсії державного службовця з врахуванням всіх видів оплати праці: посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років (50%), за стаж державної служби 26 років, середній розмір премії за липень 2016 року, тобто позивачка абстрактно просить вчинити дії на майбутнє у випадку можливого порушення її прав.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обгрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, скасування постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання призначити пенсію в розмірі 60 % суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та установити розмір пенсії державного службовця з урахуванням всіх видів оплати праці: посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років (50%), за стаж державної служби 26 років, середній розмір премії за липень 2016 року, з прийняттям нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 по справі № 638/4902/17 скасувати в частині зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та установити розмір пенсії державного службовця з урахуванням всіх видів оплати праці: посадовий оклад, надбавку за спеціальне звання, надбавку за вислугу років (50%), за стаж державної служби 26 років, середній розмір премії за липень 2016 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 по справі № 638/4902/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4