Справа № 743/867/17
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/867/17
Провадження № 2-а/743/108/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ріпкинської РДА про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ріпкинської РДА, в якому просила визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові виплатити їй компенсацію вартості квитків на проїзд за 2016 рік, а також зобов'язати відповідача виплатити компенсацію та стягнути з нього 10000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона являється постраждалою від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та, згідно п. 19 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на 100 % знижку вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків. У 2016 року позивач їздила до м. Житомир на лікування та надала квитки до відповідача для компенсації витрат на проїзд. Однак відповідач відмовив у виплаті вищезазначеної компенсації, посилаючись на те, що в місцевому бюджеті на 2016 рік не передбачено видатків на такі цілі. Позивач зазначила, що такі дії відповідача є незаконними, внаслідок чого вона перенесла моральні страждання.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у порядку письмового провадження за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, в особі УСЗН Ріпкинської РДА, в судове засідання не з'явився, надіславши заперечення на позов, в яких зазначив, що виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за проїзд у 2016 році неможливо через відсутність фінансування, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» такі видатки місцевим бюджетом не передбачені, тому вимоги позивача є протизаконними і ведуть до порушення бюджетної дисципліни.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до п.19 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії І, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має статус особи постраждалої від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії.

Відповідно до заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 14.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача з проханням призначити їй компенсацію проїзду як особі віднесеної до 1-ї категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З повідомлення УСЗН Ріпкинської РДА № 05-10/6477 від 15.12.2016 року вбачається, що через відсутність фінансування Управління не має можливості відшкодовувати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вартість проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом особам, які віднесені до категорії 1 та 2, за заявами, які подані після внесення змін до постанови КМУ від 20.09.2005 року № 936, якими виключено абз.1, 2 п.13, які передбачали відшкодування вартості проїзду.

Такі доводи відповідача суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 року, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 4 вказаного Порядку визначено, що перерахування субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Постановою КМУ № 759 від 26.10.2016 року були внесені зміни до постанови КМУ 20.09.2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких були виключені абз. 1, 2 п. 13, якими встановлювалось відшкодування вартості проїзду за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі проїзних квитків, поданих управлінню соціального захисту населення.

Проте п.19 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату постраждалим від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії компенсації вартості проїзду.

Оскільки Закон України має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України, тому громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування вартості проїзду.

Крім того, суд вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання гарантій, взятих на себе державою по відношенню до визначеної категорії осіб.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 в частинні визнання дій УСЗН Ріпкинської РДА протиправними та зобов'язання останнього виплатити компенсацію вартості проїзду за 2016 рік підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Суд вважає, що діями УСЗН Ріпкинської РДА позивачці було завдано моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 тривалий час переносить душевні страждання, обумовлені невиконанням закону зі сторони посадових осіб відповідача.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки моральна шкода позивачці була завдана службовими особами державного органу, суд вважає, що відшкодування цієї шкоди необхідно покласти на відповідний державний орган, згідно ст.ст.1172-1174 ЦК України.

Приймаючи до уваги обставини справи, ступінь моральних страждань позивача, з урахуванням засад розумності та справедливості, з УСЗН Ріпкинської РДА на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 300 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.6-11, 86, 122, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації у виплаті ОСОБА_1 компенсації вартості квитків на проїзд за 2016 рік.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості квитків на проїзд за 2016 рік.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 300 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду, через Ріпкинський районний суд Чернігівської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Павленко