Справа № 805/1456/17-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року справа №805/1456/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі №805/1456/17-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги судді у звязку з відставкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про зобовязання нарахувати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці за рахунок коштів Державного бюджету України вихідну допомогу у звязку з виходом у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, з індексацією нарахованої суми; зобовязання Державну казначейську службу України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів для нарахування та виплати вихідної допомоги у звязку із звільнення у відставку, з індексацією нарахованої суми; зобовязання Державну казначейську службу України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на підставі постанови суду для нарахування та виплати вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку, з індексацією нарахованої суми.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не було враховано застереження, висловлені Конституційним судом України в частині незалежності суддів, зокрема п.1.3 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року, згідно із яким не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить розгляд адміністративної справи проводити без представника відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з лютого 1993 року перебувала на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області. Згідно постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року №1515-VIII, відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Селидівського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року № 57-к позивача відраховано зі штату Селидівського міського суду Донецької області 27 вересня 2016 року, у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільнення з посади судді Селидівського міського суду Донецької області.

Позивач 20 лютого 2017 року звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з листом щодо виплати їй вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Листом від 21 березня 2017 року № 05-340/17 Територіальне управління державної судової адміністрації в Донецькій області повідомило позивача про те, що на час прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI у редакції від 07 липня 2010 року, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила чинність, у зв'язку з чим, вихідна допомога виплаті не підлягала.

Відповідно до положень статті 126 Конституції України (в редакції,чинної на дату звільнення) суддя у разі подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням звільняється з посади органом, що його обрав або призначив - в даному випадку Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Частиною 6 статті 111 Закону № 2453-VI встановлено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, підпунктом 1 пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема статтю 136 виключено. Зазначені зміни набрали законної сили 01 квітня 2014 року.

Тобто, на час звільнення позивача з посади судді та відрахування зі штату суду положення ст..136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" втратили чинність.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в даному випадку, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно не було виплачено позивачеві вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року, на яке посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року № 1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі №805/1456/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі №805/1456/17-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

ОСОБА_2