Справа № 826/1481/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2017 року № 826/1481/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, в якому просить суд зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» кредиторські вимоги ОСОБА_1 згідно договору №3375 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях від 29.12.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пропустив строк звернення з кредиторськими вимогами, який встановлений ч. 2, 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки перебував тривалий час за кордоном.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем не було взято до уваги поважність пропуску строку звернення з відповідними кредиторськими вимогам, а також те, що він був фізично позбавлений можливості подати відповідну заяву.

У призначене судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Натомість від представника позивача до суду надійшло клопотання від 25.05.2017 року про проведення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників сторін у судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях №3375 від 29.12.2014 (далі - договір банківського вкладу).

Згідно п. 1.2 вказаного договору сума вкладу складає 2 360 000, 00 грн.

Вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього договору, та по 03.01.2016 включно.

Постановою правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності. Зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантоване сума відшкодування за вкладом фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

03.11.2014 головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» прийнятий наказ за № 2650 «Щодо стабілізації діяльності Банку», згідно якого з 04.11.2014 з метою стабілізації діяльності Банку запроваджено виконання певних обмежень, зокрема: щодо недопуску проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до 04.11.2014, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Надалі, на підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення за № 51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» шляхом викладення пункту 2 цього рішення у наступній редакції:

«Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно».

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 № 664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Як зазначає позивач, 21.12.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було виплачено гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000, 00 грн.

Разом з цим, згідно відомостей, які зазначає представник ОСОБА_1 у позовній заяві, останній (позивач) звернувся до відповідача із заявою про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів, однак отримав відмову, мотивовану пропуском встановленого терміну для відповідного звернення.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 вважає, що відповідачем при прийнятті рішення не було прийнято до уваги поважність пропуску строку подання відповідної заяви.

Позивач зазначає, що одразу після укладання договору банківського вкладу, а саме 02.01.2015 він вирушив до Торонто, Канада, де безперервно перебував і повернувся до міста Києва лише 17.12.205.

На підтвердження вказаних обставин, в матеріалах справи містяться такі документи: роздруківка електронного квитка №934 щодо транзитного перельоту з міста Бориспіль (Київ), Україна до міста Париж, Франція 02.01.2015, копія посадкового квитка від 02.01.2015 з міста Бориспіль (Київ), Україна до міста Франція та копія посадкового квитка від 02.01.2015 з міста Париж, Франція, роздруківка електронного квитка №934 щодо перельоту з міста Париж, Франція до Торонто, Канада 02.01.2015, роздруківка зарезервованих авіаквитків №125- за напрямком слідування Торонто, Канада - Київ, Україна (через Лондон, Велика Британія), роздруківка електронного квитка №32УВ4М щодо транзитного перельоту з міста Торонто, до міста Лондон, Велика Британія 16.12.2015, роздруківка електронного квитка №32УВ4М щодо перельоту з міста Лондон, Велика Британія до міста Київ (Бориспіль), Україна 17.12.2015.

Крім того, на підтвердження безперервності свого перебування за кордоном ОСОБА_1 надав довідку Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.01.2016 №64/Л-7568.

За таких обставин, позивач вважає, що строк подачі заяви про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» пропущений з поважних причин.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства на час виникнення спірних відносин (початок процедури ліквідації публічного акціонерного банку «Дельта Банк») та звертає увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі - Закон N 4452-VI).

Частиною 3 ст. 1 вказаного Закону N 4452-VI визначено, що відносини, які виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону N 4452-VI виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону. Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону N 4452-VI).

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 3 Закону N 4452-VI фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 48 Закону N 4452-VI ( у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Між тим, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються (ч. 5 ст. 45 Закону N 4452-VI).

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону N 4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З аналізу даних правових норм, судом вбачається, що існує чітко встановлений 30 - денний строк звернення з вимогою про включення до реєстру акцептованих кредиторів до Фонду.

Крім того, встановлений в ч. 1 ст. 49 N 4452-VI 30-денний строк на заявлення вимог кредитора є присічним та згідно чинного законодавства України поновленню не підлягає.

Дана правова позиція викладена і в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 №826/19244/14.

З матеріалів справи слідує, що інформація про запровадження процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» була розміщена в газеті «Голос України» № 187(6191) від 08.10.2015. Таким чином, вимоги кредиторів, з урахуванням ч. 5 ст. 45 Закону N 4452-VI, приймалися до 09.11.2015.

ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує, що ним пропущеного строк пред'явлення кредиторських вимог, однак пропущений він, на його думку, з поважних причин.

Суд оцінивши наявні в справі документи, заслухавши пояснення представника позивача вважає, що в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, які об'єктивно свідчать про неможливість звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою у строки встановлені законом.

На думку суду, перебування позивача за кордоном, не позбавляло останнього подати заяву, наприклад, скориставшись засобами поштового зв'язку.

Разом з цим, суд вважає, що позивач, як суб'єкт права не був позбавлений можливості цікавитися фінансовим станом банку, в якому розміщено ним грошові кошти та оперативно реагувати на обставини, що склалися.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Разом з цим, судом враховано, що згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постановах від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. До вказаних висновків Верховний суд України прийшов за наслідками розгляду справи за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича про визнання протиправними дії та зобов'язання уповноважену особу Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги управління ПФУ.

Згідно статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак, суд звертає увагу, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Водночас ст. 52 Закону № 4452-VI передбачено порядок та черговість задоволення кредиторських вимог, а саме: кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, що не заперечувалось відповідачем, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Водночас, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в листі від 25.07.2014 № 992/11/14-14.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов