Справа № 585/1498/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 р. Справа № 585/1498/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2017 по справі № 585/1498/17

за позовом ОСОБА_1

до Роменського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугою років протиправною та зобов'язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Роменського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Роменське ОУПФУ Сумської області), в якому просила суд, з урахування уточнених позовних вимог, визнати протиправними дії Роменського ОУПФУ Сумської області щодо відмови їй у зарахуванні до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, періоду роботи з 01.07.1993 року по 03.05.1997 року на посаді лікаря стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське", та зобов'язати відповідача зарахувати при зверненні із заявою про призначення пенсії до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 01.07.1993 року по 03.05.1997 року на посаді лікаря стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське".

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Роменського ОУПФУ Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 01.07.1993 року по 04.11.1993 року на посаді лікаря-стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське". В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивачка вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що період її роботи після 04.11.1993 на тій же посаді, з тими ж умовами роботи не може зараховуватися до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я.

Скориставшись правом подання заперечень на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що вважає вимоги апеляційної скарги та наведені в ній доводи безпідставними, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 20.07.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 01.08.1989 ОСОБА_1 зарахована на посаду лікаря-інтерна стоматолога в Роменську ЦРЛ ( наказ № 80-к).

Згідно наказу № 45-к від 22.06.1993 та копії трудової книжки позивач прийнята на посаду лікаря-стоматолога колгоспу "Мирна праця", який з 03.04.1996 реорганізовано в АПТ "Гришинське".

03.05.1997 ОСОБА_1 згідно наказу № 4 від 24.02.1997 звільнена з посади лікаря-стоматолога в зв'язку з скороченням штатів в порядку ст. 40 п. КЗпП України ( а.с.7).

Згідно наказу № 51-к від 02.06.1997, позивач прийнята на роботу лікарем - стоматологом Бацманівської СДЛ Роменської ЦРЛ, яка з 01.08.2000 перепрофільована в сільську лікарську амбулаторію та з 01.01.2012 реорганізована шляхом приєднання до КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Роменського району Сумської області" як структурний підрозділ ( а.с.9).

15.03.2017 позивачка звернулася до Роменського ОУПФУ Сумської області із заявою, в якій просила підтвердити наявність у неї права на вислугу років.

На звернення позивача щодо визначення права на пенсію Роменським ОУПФУ Сумської області листом від 24.03.2017 № Ч/4 повідомлено, що в період роботи з 01.07.1993 року по 03.05.1997 року лікарем-стоматологом у колгоспі "Мирна праця" зарахувати до спеціального стажу підстав немає, так як колгосп відсутній у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 та станом на 15.03.2017 року спеціальний стаж, який можливо зарахувати для призначення пенсії за вислугу років складає 23 роки 08 місяців та 15 днів ( а.с.14).

Не погоджуючись з відмовою відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи період роботи з 01.07.1993 року по 03.05.1997 року лікарем-стоматологом у колгоспі "Мирна праця", позивачка звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки заклад, в якому працювала позивач та посада, яку вона обіймала до дня набрання чинності постановою КМУ № 909 відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров'я та сільського господарства" надають право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то зарахуванню до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років підлягає період з 01.07.1993 року ( дати з якої позивача прийнято на посаду лікаря-стоматолога в колгосп "Мирна праця") по 04.11.1993 року ( дату винесення постанови Кабінетом Міністрів України № 909), так як позивач має гарантоване Конституцією України право скористатись умовами, які діяли до введення в дію нормативного акту, що звузив її права.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог стосовно зарахування стажу роботи за період з 05.11.1993 року по 03.05.1997 року, суд першої інстанції виходив із того, що робота у закладі, в якому працювала ОСОБА_1 не може зараховуватися до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, оскільки даний заклад відповідно до Переліку № 909 не входить до переліку закладів охорони здоров'я, робота у яких дає право на призначення такої пенсії.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржує, позивач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Згідно даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники освіти, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Порядок № 909), тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи працівників закладів охорони здоров'я, який дає право на пенсію на вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно Порядку № 909 до закладів охорони здоров'я, які дають право на пенсію за вислугу років віднесені лікарні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. До посад, які передбачені зазначеним переліком, віднесено лікарі та середній медичний персонал ( незалежно від найменування посад).

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 909 не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми указаних закладів та їх підпорядкованості. Навпаки, відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ. Крім того, згідно з приміткою 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття "заклад охорони здоров'я" наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України, в тому числі Порядком державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (далі - Порядок № 765).

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 765 акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, приватне підприємство (здоровпункт) набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації. До стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах лікаря на підприємствах, установах, організаціях, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Разом із тим, обов'язковій акредитації заклади охорони здоров'я підлягали лише з моменту набрання чинності Порядком N 765, тому період роботи підприємстві, в якому передбачено посаду лікаря (так званий здоровпункт) мають бути зараховані до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, до моменту набрання чинності цим Порядком.

Судовим розглядом встановлено, що згідно довідки № 247 від 15.03.2017, виданої виконкомом Гришинської сільської ради ОСОБА_1 працювала лікарем-стоматологом з 08.05.1993 року, як член колгоспу, стоматологічний кабінет до 13.09.1997 року перебував на балансі колгоспу "Мирна праця" та знаходився в одному приміщенні в сільським ФАПом. ( а.с.10)

Згідно повідомлення виконавчого комітету Гришинської сільської ради від 17.11.2008 року № 55 в документах архівного фонду КСП "Гришинське" (с.Гришине) в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу ім. Гнідаша, КСП "Мирна праця" ОСОБА_1 працювала лікарем-стоматологом з липня 1993 року по 1997 рік. ( а.с.11).

Згідно довідки Районної стоматологічної поліклініки № 01-20/46 від 20.04.2017 рік - ОСОБА_1 під час роботи в стоматологічному кабінету при Гришинському фельдшерсько-акушерському пункту Роменської ЦРЛ підпорядковувалась внутрішньому трудовому розпорядку, режиму роботи не порушувала, працювала в тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами Роменської ЦРЛ, подавала звіти про роботу Роменському районному стоматологу, яким безпосередньо контролювалась її робота на посаді лікаря-стоматолога колгоспу "Мирна праця"(АПТ "Гришинське"), брала участь у моніторингу здоров'я населення, сприяла поширенню медичних знань серед населення, читала доповіді на стоматологічні теми (а.с.13).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують період роботи позивачки на посаді лікаря - стоматолога в спірний період, колегія суддів дійшла висновку, що період роботи лікарем стоматологом в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське", з 05.11.1993 року по 03.05.1997 року, має зараховуватися до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак враховує доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що період роботи після 04.11.1993 на тій же посаді, з тими ж умовами роботи не може зараховуватися до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Роменського ОУПФУ Сумської області зарахувати позивачу при зверненні із заявою про призначення пенсії до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 01.07.1993 року по 04.11.1993 року на посаді лікаря-стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське", то колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи заявника апеляційної скарги, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись із позовними вимогами про зобов'язання зарахувати при зверненні із заявою про призначення пенсії до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, спірні періоди роботи, позивачка просить вчинити дії на майбутнє у випадку можливого порушення її прав.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, скасування постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2017 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду роботи лікарем - стоматологом з 05.11.1993 по 03.05.1997 року, з прийняттям нового судового рішення в цій частині про задоволення адміністративного позову, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2017 по справі № 585/1498/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Роменського ОУПФУ Сумської області щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, періоду роботи з 05.11.1993 по 03.05.1997 року на посаді лікаря стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 року реорганізовано в АПТ "Гришинське".

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області про визнання протиправними дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи з 05.11.1993 по 03.05.1997 року на посаді лікаря-стоматолога в колгоспі "Мирна праця", який з 03.04.1996 реорганізовано в АПТ "Гришинське".

В іншій частині постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2017 по справі № 585/1498/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.

Повний текст постанови виготовлений 25.05.2017.