Справа № 804/2066/17
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 р. Справа № 804/2066/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду щодо незабезпечення нарахування та відмови у виплаті вихідної грошової допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; зобов'язання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою штатною посадою, у зв'язку з виходом у відставку.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що передбачено статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивач налогошує на тому, що враховуючи тривалість існування законодавчої норми щодо права судді на отримання вихідної допомоги, виникнення цього права, під час дії цієї норми закону, невизнання проголошеного та набутого суддею права на вихідну допомогу без будь-яких альтернатив та відмові відповідача виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою, свідчить про невідповідність такого втручання держави у права особи критеріям пропорційності, правової визначеності та недотримання державою справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і набутими відповідно до закону правами особи, та про допущене у справі порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, норм ст.ст. 19, 22, 58, 130, 158 Конституції України, ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є підставою для захисту прав у судовому порядку та підставою для отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.
Представник позивача подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі.
Представник відповідача проти позову заперечував, у запереченнях на адміністративний позов зазначив, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення Позивача (08 весерня 2016 року). Тому згідно з діючим на той час законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.
Представник відповідача подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що сторони просили розглянути справу без їх участі, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням 13 сесії Дніпропетровської обласної ради народних депутатів XXI скликання № 211-13/ XXI від 11.03.1993 року ОСОБА_2 обрано народним суддею. Наказом Управління юстиції обласної державної адміністрації № 17 від 12.03.1993 року ОСОБА_2 було зараховано у штат Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська, де ОСОБА_2 працювала до 11 червня 2008 року та була відрахована зі штату цього суду у зв'язку з обранням суддею Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.05.2008 року № 301-VI «Про обрання суддів».

Наказом Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2008 року № 134 ОСОБА_2 зараховано до складу цього суду.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515 «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом від 26.09.2016 року № 259-К ОСОБА_2 була відрахована зі штату Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з відставкою.

Стаж роботи судді на час звільнення склав 23 роки 06 місяців 13 днів.

З огляду на підстави звільнення ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі ч. 1 ст. 136 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, яка діяла станом на момент набуття ОСОБА_2 права на відставку та вихідну допомогу. Проте, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було відмовлено Позивачу у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 111 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Так, положеннями ч. 5 ст. 126 Конституції України визначено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 120 ЗУ № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку, яка подається ним безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Згідно з ч. 3 ст. 122 ЗУ № 2453-V повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 120 № 2453-V за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Із набранням чинності ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI питання вихідної допомоги регулювалось ст. 136 цього Закону, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачувалась вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вказана правова норма, відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27 березня 2014 року №1166-VII, була виключена, та дотепер відсутнє рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності вказаного Закону в частині виключення ст. 136 Закону № 2453-VI.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Згідно фактичних обставин, встановлених судом, ОСОБА_2 звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515, тобто у той час коли вже не існувало право на вихідну допомогу, передбачену статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Суд зазначає, що Конституційний суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а в час прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_2 вже не існувало право на вихідну допомогу, передбачену статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова