Справа № 802/641/17-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/641/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

20 липня 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

Позивача: ОСОБА_2

Представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Барському районі Вінницької області, Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Барському районі Вінницької області, Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач та Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області подали апеляційні скарги.

Позивач та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили колегію суддів задовольнити її в повному обсязі.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, повноважних представників до суду не направили. Однак 18 липня 2017 року на адресу суду надійшла заява Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши в повному обсязі та належним чином матеріали по справі, доводи апеляційних скарг, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема наказом Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області №10-0 від 27.03.2017 року "Про звільнення ОСОБА_2", у зв'язку з реорганізацією УПФУ у Барському районі шляхом приєднання до новоствореного Жмеринського об'єднаного управління ПФУ України у Вінницькій області, ОСОБА_2 31.03.2017 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу питань призначення, перерахунку та виплати пенсій управління Пенсійного фонду України у Барському районі на підставі п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Вважаючи такі дії суб'єкта владних повноважень неправомірними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою та мають, серед іншого, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП визначений порядок звільнення працівників, відповідно до якого про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне звільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно Переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізовуються шляхом приєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України у Барському районі приєднано до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Як свідчать матеріали справи, 30.01.2017 року позивачку було попереджено про скорочення посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії у зв'язку з реорганізацією управління ПФУ у Барському районі та про наступне вивільнення повідомлено наказом від 30.01.2017 року №4-о.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що посада яку займала ОСОБА_2 до реорганізації Управління ПФУ у Барському районі Вінницької області, збереглася у відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії в Жмеринському об'єднаному управління ПФУ Вінницької області, однак позивачу не було запропоновано дану посаду, як і будь-яку іншу, що суперечить вимогам ст.49-2 КЗпП України..

Згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

З трудової книжки позивача ОСОБА_2 видно, що остання в УПФУ у Барському районі працювала з червня 2002 року, два останніх роки на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій (а.с. 15). При цьому, її безперервна трудова та професійна діяльність з профільної роботи складає більше 24 років, що в рази перевищує безперервний стаж багатьох працівників, як були призначені на посади у реорганізований відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в Барському районі Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно штатних розписів Жмеринського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області, загальна кількість працівників у рівнозначних структурних підрозділах об'єднаних управлінь, що обслуговують одну і ту ж адміністратиино-територіальну одиницю Барського району з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, в цілому скоротилася на 2. Окрім того, судом І інстанції звернуто увагу, що кількість рівнозначних посад головних спеціалістів навпаки зросла на 2.

При цьому відповідачами не доведено чому при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага при залишенні на роботі надана іншим працівникам, та не доведено про неможливість переведення на іншу роботу в тій самій установі або поновлення на тій самій посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимога позивача про поновлення на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Барського району Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України Про оплату праці, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках вимушеного прогулу працівника застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Згідно п. 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З матеріалів справи встановлено, що тривалість вимушеного прогулу позивачки, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача, з 01.04.2017 року по 20.07.2017 року становить 73 робочі дні.

Відповідно до довідки Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №18/06-35/10 від 14.07.2017 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 без врахування утримання податків та зборів становить 250 грн. (10 000 : 40 = 250).

Окрім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції при вирішенні питання стягнення з Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 не враховано те, що при звільненні позивачці було виплачено вихідну допомогу в розмірі 4025 грн., що не заперечується сторонами.

Таким чином, з урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 01.04.2015 року по 20.07.2017 року, розмір заробітної плати, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу становить 14 225 грн (250 грн*73 робочих дні - 4025 грн. вихідної допомоги), з врахуванням в подальшому утримання податків і зборів.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з квитанції №03/04/2017-АС від 25.04.2017 року та розрахунку вартості адвокатських послуг від 30.05.2017 року (а.с.253, 254) загальна кількість часу, витраченого адвокатом щодо надання правової допомоги ОСОБА_2 складає 5 год.20 хв.

З урахуванням вимог КАС України та Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення: є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення.

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Барському районі Вінницької області, Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати в частині: зобов'язання Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з дотриманням порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП України, запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області; стягнення з Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_2 7272, 64 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу; відмови в стягненні на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на правову допомогу.

В цій частині прийняти нову постанову, якою поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Барського району Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з 01 квітня 2017 року.

Стягнути з Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2017 року по 20 липня 2017 року в сумі 14 225 грн. з врахуванням податків та зборів, а також понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 тис. грн.

В решті постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 липня 2017 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.