Справа № 553/520/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р. Справа № 553/520/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 03.05.2017р. по справі № 553/520/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789-ХІІ на час призначення пенсії), в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 02.02.2017 року № 18-28/вих17 без обмеження її максимального розміру і здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити з 02.02.2017 року перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789-ХІІ на час призначення пенсії), в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 02.02.2017 року № 18-28/вих17 без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін та слухати справу в його відсутність.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працюючи в органах прокуратури Полтавської області позивачу 17.04.2003 року призначена та нарахована пенсія за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789-ХІІ) з розрахунку 90 % від суми грошового утримання на посаді заступника прокурора Ленінського району міста Полтави. З цього часу він перебуває на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії АДРЕСА_1, виданого Пенсійним фондом України, та повинен одержувати пенсію за вислугою років довічно.

20.12.2010 року позивач звільнився із займаної посади заступника прокурора Ленінського району м. Полтави та з органів прокуратури Полтавської області за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»).

У зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», 03.02.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної йому пенсії у відповідності до діючої на час призначення пенсії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (Закон № 1789-ХІІ), з розрахунку 90 % від суми місячної (чинного) заробітку відповідного прокурорського працівника, виходячи із довідки прокуратури Полтавської області від 02.02.2017 року № 18-28/вих.І7.

Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області від 20.02.2017 року № 88/К-17 у задоволені заяви було відмовлено.

Приймаючи таке рішення, відповідач послався на п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, яким передбачено у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 18 викладено у такій редакції «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Також зазначено, що в зв'язку з набуттям чинності нового Закону України «Про прокуратуру» (1697-VІІ) ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1789-ХІІ) втратила чинність.

Колегія суддів погоджується з такими діями відповідача та зазначає наступне.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше призначеної пенсії.

Слід зазначити, що на момент призначення позивачу пенсії чинною була норма Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, а саме - ст. 50-1, яка не передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, між тим, у подальшому вона зазнала змін та було визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру» № 2663-III від 12.07.2001 року, тобто позивач набув право на цю соціальну гарантію та не може бути його позбавлений.

Таким чином, на час призначення позивачу пенсії, з урахуванням змін до ст. 50-1 від 12.07.2001 року Законом України «Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру», його пенсійне забезпечення включало наявність у нього права на отримання пенсії без обмеження граничного розміру пенсії та право на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Отже, оскільки на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, з урахуванням змін, було встановлено його право на отримання пенсії за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію без обмеження граничного розміру та на перерахунок пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена норма зберігає юридичну силу, як для позивача, так і для відповідача на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії від 03.02.2017 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2014 року по справі № 21-244а14, яка, в силу положень ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Прокуратури Полтавської області №18-28/вих17 від 02.02.2017 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України не було прийнято нормативно-правовий акт, який би врегулював порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Згідно ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 з 17.04.2003 року отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ і на час призначення пенсії позивачу норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, якими встановлювався розмір пенсії до 90 % від суми заробітної плати, втратили чинність 01.10.2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено у перерахунку пенсії.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята без врахування зазначених приписів норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 02.02.2017 року, на підставі довідки Прокуратури Полтавської області № 18-28/вих17 від 02.02.2017 року.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 03.05.2017р. по справі № 553/520/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст постанови виготовлений 24.07.2017 р.