Справа № 616/130/17
Суддя: Риков М. І.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 616/130/17
Провадження № 2-а/616/6/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

„17" липня 2017 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за вислугою років та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області (реорганізоване шляхом приєднання до Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області) від 03 лютого 2017 року про відмову призначенні пенсії за вислугу років, зобовязати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до абзацу 12 пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення, тобто з 03 листопада 2016 року та стягнути з відповідача на користь позивача не отриману внаслідок невиконання останнім вимог законодавства України суму заборгованості із пенсії за період із 03 листопада 2016 року по день набрання постановою законної сили. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області суму сплаченого судового збору та усі понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Під час розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області від 03 лютого 2017 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити пенсію за вислугу років відповідно до абзацу 12 пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 03 листопада 2016 року, зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити не отриману внаслідок невиконання управлінням пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області вимог законодавства України заборгованість із пенсії за період з 03 листопада 2016 року, стягнути з позивача на користь відповідача усі понесені та документально підтверджені позивачем витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору та зобовязати відповідача подати у тримісячний строк з дня набрання постановою суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що 03 листопада 2016 року вона звернулась до УПФУ у Великобурлуцькому районі Харківської області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, оскільки відповідно до абзацу 12 пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту (55 років), право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоровя, які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першими та другим цього пункту, тобто станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців. Однак позивачу було відмовлено через те, що не зараховано до стажу роботи на посадах в закладах охорони здоровя період роботи позивача на посаді медсестри профілакторію колгоспу імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області, оскільки в переліку посад і закладів затвердженому постановою КМУ «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 відсутній такий заклад охорони здоровя як медпрофілакторій. Позивач вказує, що після завершення навчання в Аркаликському медичному училищі 05 липня 1986 року їй було присвоєно кваліфікацію «медична сестра» після чого останню було прийнято на роботу до Великобурлуцької ЦРЛ на посаду медичної сестри, де працювала за спеціальністю до 06.06.1988 року. Адміністрацією Великобурлуцької ЦРЛ позивачу було запропоновано роботу на посаді медичної сестри профілакторію колгоспу ім. Димитрова, де вона працювала з 28 листопада 1988 року по 19 квітня 1995 року. Стаж роботи ОСОБА_1 на даній посаді складає 6 років 4 місяці 21 день. Позивач вважає, що стаж її роботи в закладах охорони здоровя, з урахуванням стажу роботи на посаді медичної сестри медичного профілакторію колгоспу імені Димитрова станом на 03 листопада 2016 року складає 28 років 6 місяців 24 дні. Отже, позивач просить зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати їй до стажу роботи період роботи на посаді медичної сестри в медичному профілакторії колгоспу імені Димитрова, КСП імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області з 28 листопада 1988 року по 19 квітня 1995 року.

В судове засідання заявник та представник заявника ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі та стверджували, що позивачу правомірно було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням змін, які внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911, право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років як працівник охорони здоровя матиме при досягнення віку 52 роки 6 місяців, за наявності відповідного спеціального стажу в залежності від дати звернення за призначенням пенсії, не менше 28 років. Згідно наданих документів до заяви про призначення пенсії на дату звернення ОСОБА_1 виповнилось 48 років, загальний стаж роботи становить 31 рік 04 місяці, з них 25 років 5 місяців 22 дні робота на посадах в закладах охорони здоровя. Також, представники відповідача пояснили, що ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, оскільки позивач працювала в Великобурлуцькій ЦРЛ медичною сестрою з 20 серпня 1986 року по 06 червня 1988 року. 06 червня 1988 року вона була звільнення з Великобурлуцької ЦРЛ за власним бажанням. Згідно трудової книжки позивач прийнята в члени колгоспу 28 листопада 1988 року, а отже доводи позивача, щодо саме переведення її до медичного профілакторію ні чим не підтверджується. Крім того, позивачем не додано жодного доказу, що профілакторій колгоспу ім. Димитрова був складовою центральної районної лікарні, амбулаторії чи фельдшерсько акушерського пункту.

Також представники відповідача просять відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з управління Пенсійного фонду на користь позивача судових витрат та компенсації усіх понесених та документально підтверджених витратна правову допомогу.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.8 КАС України при вирішенні справ суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист та закріплено у ст.46 Конституції України

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 в 1986 році закінчила Аркаликське медичне училище та останній присвоєно «медична сестра», що підтверджується дипломом серії КТ № 110490 (а.с.12).

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_5, остання пройшла підготовку по фізіотерапії при поліклінічному відділенні Великобурлуцької ЦРЛ з 02 лютого 1989 року по 02 березня 1989 року і може працювати в профілакторії (а.с.15).

Згідно свідоцтва про шлюбу серії ІІІ -ВЛ № 306496 ОСОБА_5 після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Канівець» (а.с.13).

Згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1, остання з 09 березня 1987 року по 06 червня 1988 року працювала на посаді медичної сестри Великобурлуцької ЦРЛ. 28 листопада 1988 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в медичний профілакторій колгоспу імені Димитрова Великобурлуцького району Харківської області на посаду медсестри, звідки звільнена 19 квітня 1995 року за власним бажанням (а.с.95). Стаж роботи позивача на посаді медичної сестри медичного профілакторію колгоспу імені Димитрова складає 6 років 4 місяці 23 дні.

22 квітня 1995 року ОСОБА_6 прийнята на посаду медичної сестри хірургічного відділення Великобурлуцької ЦРЛ, 22 грудня 2000 року переведена на посаду медичної сестри терапевтичного відділення, звідки 14 квітня 2013 року звільнилась за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпПУ (а.с.96).

З 15 квітня 2003 року позивач знову прийнята до Великобурлуцької ЦРЛ на посаду медичної сестри стоматологічного кабінету поліклінічного відділення, а 01 вересня 2010 року переведена на посаду медичної сестри неврологічного кабінету поліклінічного відділення. 27 грудня 2010 року Великобурлуцька ЦРЛ перейменована в комунальний заклад охорони здоровя «Великобурлуцька центральна районна лікарня». 17 вересня 2012 року ОСОБА_1 переведена на посаду медичної сестри інфекційного відділення тимчасово, 26 грудня 2015 року переведена на вказану посаду постійно. 24 жовтня 2016 року позивач звільнена з займаної посади в звязку з скороченням штату працівників (а.с.96-97).

Із довідки за вих. № 148 від 17 жовтня 2016 року, виданою директором ПСП «Маяк» Великобурлуцького району Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала в колгоспі ім. Димитрова (колгосп ім. Димитрова реорганізовано в КСП «Димитрова», згідно протоколу № 2 від 25 березня 1993 року, КСП «Димитрова» реорганізовано в ПСП «Маяк», згідно рішення загальних зборів 22 лютого 2000 року і є правонаступником КСП «Димитрова») згідно поданої заяви про прийом на роботу від 28 листопада 1988 року медсестрою (а.с.14)

Законом України "Про пенсійне забезпечення", а саме ст.62 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 56 та статті 62 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах. Незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства у колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи тривалості перерв, що підтверджується трудовою книжкою.

Відповідно до вимог п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років, на 31 грудня 2015 року 25 років 6 місяців.

З матеріалів справи, а саме запису у трудовій книжці позивача встановлено, що ОСОБА_1 з 28 листопада 1988 року по 19 квітня 1995 року працювала в колгоспі «ім. Димитрова» Великобурлуцького району Харківської області медичною сестрою (а.с.95).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі-Перелік). Згідно пункту 2 зазначеного Переліку до закладів охорони здоров'я, які дають право на пенсію за вислугу років віднесені лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. До посад, які передбачені зазначеним Переліком, віднесено лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України від 23 жовтня 1991 року № 146 «Про атестацію середніх медичних працівників», до середнього медичного персоналу належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти (відповідний перелік визначено наказом Міністерства охорони здоровя України від 25 грудня 1992 року № 195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю»). Посада медичної сестри належить до посад, віднесених до середнього медичного персоналу, оскільки вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти. Пунктом 2 примітки до Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Згідно з п. 3 примітки вищевказаного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років та виплати грошової допомоги.

Згідно з додатком № 1 до наказу по Міністерству соціального забезпечення УРСР від 31.12.1959 року № 135 Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, в розділі ІІ «Лікарі та інші медичні працівники», пункті 1) «Лікувально-профілактичні установи, установи охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичні установи», визначено перелік лікарняних установ, серед яких, зокрема, визначено, амбулаторно-поліклінічні установи всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, заклади швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські і фельдшерсько-акушерські пункти, медичні лабораторії та інші). До посад, які передбачені зазначеним Переліком, віднесено, зокрема, медичних сестер всіх незалежно від найменувань посади.

Як вбачається з матеріалів справи, період трудової діяльності позивача з 28.11.1988 р. по 19.04.1995 р. повязаний з наданням медичної допомоги та виконанням функцій медичної сестри на посаді завідуючої профілакторієм колгоспу «ім. Димитрова» Великобурлуцького району Харківської області, що, в свою чергу, надає їй право на пенсію за вислугу років.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, за час перебування на посаді медичної сестри і будучи єдиним працівником медичного профілакторію колгоспу «ім. Димитрова», ОСОБА_1, як медичний працівник (медсестра) виконувала: щоденний обхід працівників тваринницьких ферм та періодичний медичний огляд працівників, амбулаторне лікування працівників ферм за призначенням лікаря, проводила фізіотерапевтичне лікування працівників колгоспу за призначенням лікаря, слідкувала за дотриманням санітарних умов в колгоспній столовій та на фермах. Також зазначає, що медичний профілакторій мав маніпуляційний кабінет та фізіотерапевтичний кабінет, який був обладнаний необхідним для проведення фізіотерапевтичних процедур обладнанням. Про результати роботи позивач звітувала до Великобурлуцької ЦРЛ.

Спеціальний стаж роботи позивача у вказаний період підтверджується записом в трудовій книжці, довідкою, виданою ПСП «Маяк» (в який було реорганізовано колгосп ім. Димитрова) від 17 жовтня 2016 року за вих. № 148 та довідкою Великобурлуцької ЦРЛ про те, що ОСОБА_5 пройшла підготовку по фізіотерапії при поліклінічному відділенні Великобурлуцької ЦРЛ и може працювати в профілакторії.

Згідно наказу Міністерства охорони здоровя СРСР № 621 від 01.06.1984 року «Про затвердження положення про медичний профілакторій» медичний профілакторій це спеціально облаштоване приміщення, яке надається колгоспами з метою максимального наближення фізіотерапевтичної медичної допомоги дояркам, тваринникам і механізаторам сільського господарства. Медичні профілакторії організовується в складі центральних районних лікарень, районних лікарень, дільничних лікарень, амбулаторій або фельдшерсько-акушерських пунктів, залежно від особливостей місцевості. Відповідальність за діяльність медичних профілакторіїв несуть головні лікарі установ (завідуючі фельдшерсько-акушерськими пунктами), в складі яких вони організовуються. Заклади охорони здоровя призначають на посади медичних сестер медичного профілакторію осіб, які мають середню медичну освіту (фельдшера, акушера, медичної сестри) , які пройшли спеціальну підготовку.

Отже, відповідно до пунктів 2 приміток до Переліку закладів, установ, організацій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого наказом по Міністерству соціального забезпечення УРСР від 31.12.1959 року № 135, так і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Профілакторій є медичним закладом і входить в перелік установ, організацій чи закладів, робота в яких дає право на пенсію.

Також, згідно академічного тлумачного словника профілакторій це лікувально-профілактичний заклад санаторного типу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що медичний профілакторій, в якому працювала позивач, є закладом охорони здоров"я, оскільки серед закладів охорони здоров"я (передбачених Переліком, затвердженим Постановою КМУ від 4 листопада 1993 р. № 909 ), робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, є лікувально-трудові профілакторії, до яких можливо віднести і медичний профілакторій.

03 лютого 2017 року рішенням управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки вважають, що медичний профілакторій, де працювала позивачка не є медичним закладом (а.с.11). Суд вважає протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до положень п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи те, що позивач з 28 листопада 1988 року по 19 квітня 1995 року працювала на посаді медичної сестри в медичному профілакторії колгоспу ім. Димитрова, КСП ім. Димитрова Великобурлуцького району Харківської області, суд прийшов до висновку, що вказаний період на посаді медичної сестри в профілакторії вказаного господарства слід враховувати при визначенні спеціального стажу ОСОБА_1 для призначення їй пенсії за вислугу років.

Суд вважає необхідним скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області від 03 лютого 2017 року за № 284-02/07 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити позивачеві пенсію за вислугу років, відповідно до вимог п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 листопада 2016 року, сплативши відповідні виплати.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору у встановленому Законом розмірі 640 грн. 00 коп. підтверджується квитанцією від 21.02.2017 року. Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

В частині стягнення на користь позивача витрат на надання правової допомоги, суд приходить до висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначення окремим процесуальним діям, наведеним у вищевказаному Законі, за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до п.48 даної Постанови, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Згідно з ч.2,3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за квитанцією № 12 від 21 лютого 2017 року, в якій відсутнє посилання на дату та номер укладеного між сторонами договору, сплачено 1350 грн. 00 коп. - (оплата юридичних послуг). Проте, позивачем при зверненні до суду з даним позовом не надано ні копію свідоцтва адвоката на право зайняття такою діяльністю, ні даних про укладання між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги чи ордер. Також відсутні відомості щодо порядку обчислення гонорару за надання правової допомоги по цій справі, не надано розрахунку витрат, яка визначена в розмірі 1 350 грн. 00 коп. з врахуванням складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, фінансового стану клієнта.

За вказаних обставин у суду немає підстав для задоволення вимог в частині стягнення на користь позивача витрат за надання такої допомоги. В звязку з чим, в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Підстав для застосування заходів судового контролю за виконанням рішення суд не вбачає, проте роз'яснює позивачу, що вона має право звернутися із окремою заявою про застосування таких заходів в разі невиконання рішення відповідачем після набрання ним законної сили.

Керуючись ст.ст. 6-11, 71, 94, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, районний суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Великобурлуцькому районі Харківської області від 03 лютого 2017 року за № 284-02/07 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до вимог п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи на посаді медичної сестри в медичному профілакторії колгоспу ім. Димитрова, КСП ім. Димитрова Великобурлуцького району Харківської області з 28 листопада 1988 року по 19 квітня 1995 року.

Зобовязати Чугуївське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до вимог п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 листопада 2016 року та провести відповідні виплати.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чугуївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області судові витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобурлуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено та підписано 19 липня 2017 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_7