Справа № 159/1615/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6815/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгополова О.М., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, у якому просив визнати неправомірною бездіяльність щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії в належному розмірі та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії у належному розмірі за період з 25 січня 2014 року по 25 квітня 2017 року в сумі 7375,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 31.01.2011 є одержувачем пенсії по інвалідності як державний службовець, призначеної відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Розмір пенсії обчислено в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати. Однак, всупереч вимог законодавства, до обрахунку пенсії при первинному призначенні не були включені інші виплати, на які нараховувались страхові внески: матеріальна допомога, разові премії та індексація заробітної плати.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 11.08.2014 зобов'язано управління здійснити перерахунок пенсії з 25.01.2014 з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески. Проте, на виконання рішення суду розпорядженням по управлінню від 13.01.2015 проведено перерахунок пенсії в розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати за нормами Закону України "Про державну службу" в редакції, чинній на час звернення за перерахунком.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 17.02.2015, яку Постановою Вищого адміністративного суду від 7 лютого 2017 року залишено в силі, скасовано розпорядження відповідача про проведення перерахунку пенсії в розмірі 80 відсотків та зобов'язано управління провести перерахунок пенсії в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати. Зазначене рішення суду було виконане лише у квітні 2017 року. На письмову вимогу від 17.03.2017 нараховано та виплачено доплату розміру пенсії внаслідок проведеного перерахунку з січня 2014 року по квітень 2017 року.

У зв'язку із несвоєчасністю виплати пенсії в належному розмірі з вини відповідача, виплата пенсії за минулий час відповідачем повинна здійснюватись із нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів в зв'язку з порушення строків їх виплати за період з 25 січня 2014 року по 25 квітня 2017 року згідно наданого позивачем розрахунку у розмірі 7375,68 грн.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, яка полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії, нарахованої та виплаченої на виконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2015 в справі № 159/448/15-а за період з 25.01.2014 по 25.04.2017. Зобов'язано Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за період з 25.01.2014 по 25.04.2017, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати". В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» №2010-ІІІ та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 для реалізації згаданого Закону, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, в тому числі пенсії. Управлінням в даному випадку на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 21.02.2017, нараховано та виплачено пенсію позивачу відповідно до розпорядження від 14.03.2017. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки управлінням на виконання рішень суду було нараховано та виплачено пенсію позивачу разовою виплатою без порушення строків.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Ковельському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, як державний службовець з 31.01.2011, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про Державну службу», в розмірі 90% від заробітної плати.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 11.08.2014 зобов'язано пенсійний орган здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2014 року з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески. Рішення суду відповідачем було виконане Розпорядженням по управлінню від 13 січня 2015 року та проведено перерахунок пенсії, з розрахунку 80 відсотків від суми місячної заробітної плати за нормами Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час звернення за перерахунком.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року розпорядження відповідача про проведення перерахунку пенсії в розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати скасовано та зобов'язано управління провести перерахунок пенсії в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року постанову Ковельського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Постановою Вищого адміністративного суду від 07 лютого 2017 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року скасовано, а постанову Ковельського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року - залишено в силі.

На виконання постанови Ковельського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року, відповідачем у квітні 2017 року проведено нарахування та виплату недоплаченої пенсії згідно проведеного перерахунку за період з січня 2014 по квітень 2017.

Із листа Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 03.04.2017 №5557/02-21-22 позивачу стало відомо про те, що такі виплати недоплаченої суми пенсії на виконання рішення суду здійснені відповідачем без урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, вважаючи бездіяльність Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо виплати недоплаченої пенсії без передбаченої законом компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», яка прийнята з метою реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-ІV, ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, у даному випадку - органом пенсійного фонду, добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, а відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З самого визначення поняття пенсії слідує, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу.

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що згідно ст. 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Оскільки нараховані та виплачені позивачу суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.

Слід зазначити, що позовна вимога про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити конкретні суми спірних виплат задоволенню не підлягає, оскільки приписи ч.2 ст.46 Закону №1058-ІV застосовуються у урахуванням норм ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов'язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія дійшла висновку, що вірним способом відновлення порушеного права ОСОБА_1 є зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини горошового доходу (пенсії), нарахованого та виплаченого на виконання постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2015 року у справі №159/448/15-а, за період з 25.01.2014 по 25.04.2017 у розмірі, обчисленому за методикою, встановленою ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року у справі № 159/1615/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. М. Довгополов
Н. М. Судова-Хомюк

Ухвала складена в повному обсязі 21.07.2017.