Справа № 802/4336/14-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Київ К/800/32488/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1

до Військової прокуратури Центрального регіону України

про визнання нечинним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової прокуратури Центрального регіону України, в якому просив:

- визнати нечинним та скасувати п. 2 висновку службового розслідування від 08 грудня 2014 року, проведеного щодо ОСОБА_1;

- визнати нечинним та скасувати п. 2 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 08 грудня 2014 року № 18 дк про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника військового прокурора Вінницького гарнізону;

- визнати нечинним та скасувати наказ військового прокурора Центрального регіону України від 08 грудня 2014 року № 320 к про позбавлення ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи у повному обсязі та проведення повного розрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»;

- поновити його на посаді заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з 08 грудня 2014 року;

- зобов`язати військового прокурора Центрального регіону України нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_1, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення про задоволення позову повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з вересня 2009 року ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури, з 07 грудня 2012 року - на посаді заступника військового прокурора Вінницького гарнізону.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 08 грудня 2014 року №18 дк звільнено позивача із займаної посади заступника військового прокурора Вінницького гарнізону, за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України при здійсненні процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 08 грудня 2014 року № 320к, у зв'язку із звільненням, позивача позбавлено надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи у повному обсязі за період роботи з 01 по 08 грудня 2014 року.

Підставою для прийняття оспорюваних наказів слугував висновок службового розслідування від 08 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Прокурори і слідчі можуть бути звільнені з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у випадках, зокрема, порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття.

Згідно частини третьої статті 48 Закону України «Про прокуратуру» за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, згідно статті 9 якого, дисциплінарними стягненнями є: догана, пониження в класному чині, пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Статтею 11 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Судами попередніх інстанцій досліджено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувала сукупність виявлених в ході службового розслідування порушень, які знайшли підтвердження і під час розгляду справи.

Так, порушення, які були допущені ОСОБА_1 як заступником військового прокурора Вінницького гарнізону, зокрема, звернення до начальника КЕВ м. Вінниці щодо необхідності продовження договірних відносин з ТОВ «Приват МДМ», внесення відомостей в ЄРДР щодо перешкоджання господарській діяльності ТОВ «Приват МДМ», підтверджують спрямованість дій позивача в інтересах комерційного підприємства.

Також, знайшли своє підтвердження і факти отримання позивачем вигоди, як заступником військового прокурора Вінницького гарнізону, від підконтрольної установи - КЕВ м. Вінниці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо порушення ОСОБА_1 Присяги працівника прокуратури, оскільки його дії скомпрометували високе звання працівника прокуратури, та підривають авторитет прокуратури, що в свою чергу, згідно пункту 2 частини 2 статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» є безмовною підставою для звільнення з органів прокуратури.

Також, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання нечинним та скасування п. 2 висновку службового розслідування від 08 грудня 2014 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 2.1.11, 2.1.12 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 року №104 (далі Інструкція) підставами для проведення службового розслідування (перевірки) можуть бути: невиконання або неналежне виконання працівниками прокуратури своїх службових обов'язків, що призвело до порушення законних прав і свобод громадян та інтересів держави; інші грубі порушення закону, трудової та виконавської дисципліни, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Пунктом 2.2.2. Інструкції передбачено, службове розслідування (перевірка) також може проводитись за наявності рапорту працівника прокуратури, яким у ході виконання службових обов'язків одержано інформацію про вчинення прокурорсько-слідчими працівниками діянь, передбачених пунктами 2.1.1-2.1.12 цієї Інструкції.

Згідно пункту 7.8. Інструкції у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки) оскаржити його керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку), прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підставами для проведення службового розслідування було доручення заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора вих. № 10/1/3-26500-14 від 12.11.2014 року та розпорядження військового прокурора Центрального регіону України від 14.11.2014 року № 46 та №48 від 19.11.2014 року.

При цьому, висновок службового розслідування по своїй природі не є документом який створює правові наслідки, це лише оформлений результат розслідування який носить рекомендаційний характер для посадової особи, яка буде, вирішувати питання чи були в діях особи відносно якої відбувалася службова перевірка будь-які порушення та чи є необхідність застосовувати заходи дисциплінарного впливу або відповідальності відповідно до закону.

Отже, наявність висновку службового розслідування не свідчить про обов'язок притягнення особи, відносно якої проводилось службове розслідування, до відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1, оскільки дії відповідача в частині призначення та проведення службового розслідування від 08 грудня 2014 року та прийняття оспорюваних наказів від 08 грудня 2014 року № 18 дк, № 320 к, є правомірними.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді Ю.К. Черпак

І.В. Штульман