Справа № 813/1721/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Справа № 813/1721/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі відповідач-1, ГУМВС України у Львівській області), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі відповідач-2, ГУНП у Львівській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №1035/ос від 11.04.2017 Про звільнення, згідно з яким позивача звільнено з посади заступника начальника районного відділу - начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015;

- зобов`язати ГУНП у Львівській області у відповідності до вимог п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію працевлаштувати позивача ОСОБА_1 шляхом призначення на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції одного з територіальних підрозділів (відділів) ГУНП України у Львівській області, оскільки вона є тотожною тій посаді, яку він обіймав на момент незаконного звільнення 06.11.2015: заступник начальника районного відділу - начальник відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області;

- стягнути з ГУМВС України у Львівській області на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення відповідно до встановленого грошового забезпечення поліцейських Національної поліції за час вимушеного прогулу в межах діючого грошового забезпечення працівника поліції (відповідно до спеціального звання позивача, наявного на день незаконного звільнення 06.11.2015 - підполковник міліції) у відповідності до посади заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції Франківського відділу ГУНП України у Львівській області, яка є тотожною посаді заступника начальника районного відділу - начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області та у відповідності до вислуги років (стажу служби) 19 років 2 місяці 5 днів;

- допустити негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції одного з територіальних підрозділів (відділів) ГУНП України у Львівській області та стягнення з відповідача-1 на його користь середнього грошового забезпечення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 по справі № 813/6223/15 наказом №1029 від 11.04.2017 позивача поновлено на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015. Водночас, того ж дня оскаржуваним наказом від 11.04.2017 №1035 о/с позивача повторно звільнено з займаної посади з 07.11.2015 у звязку із скороченням штату працівників. ОСОБА_1 зазначає, що його не було попереджено про скорочення та про наступне звільнення у встановлений законодавством строк, не було запропоновано іншу посаду для проходження публічної служби. Зазначив, що наказ про звільнення позивача з 07.11.2015 видано 11.04.2017, що не відповідає вимогам трудового законодавства. Крім цього, покликаючись на практику Верховного Суду України, викладену у постановах від 04.03.2017, від 27.05.2014 та від 28.10.2014 вказав, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо працевлаштування працівника ліквідованої установи. Враховуючи викладене, вважає протиправним оскаржуваний наказ та просить скасувати такий та стягнути середньомісячне грошове забезпечення відповідно до встановленого грошового забезпечення поліцейських Національної поліції за час вимушеного прогулу. Зазначає, що позивачем 04.11.2015 було подано відповідачу-1 заяву про бажання проходити службу в поліції на підставі норм «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію». Така заява розглянута не була, а тому позивач просить зобовязати відповідача-2 працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді в органах поліції, яка є рівнозначною тій посаді, яку він займав в міліції до звільнення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання, не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, свого відношення до позову не висловили.

За таких обставин суд, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

ОСОБА_1 з 01.06.1996 проходив службу в органах внутрішніх справ Львівської області. З 01.08.2014 перебував на посаді заступника начальника районного відділу - начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС у Львівській області.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 № 848 о/с підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника районного відділу - начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС, звільнено у запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 у справі № 813/6223/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016, визнано протиправними дії ГУМВС України у Львівській області щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 № 848 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто з Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 3736,94 грн. грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обовязкових платежів; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3019,05 грн. суд допустив до негайного виконання.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1029 скасовано наказ 848о/с та поновлено позивача на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015.

Водночас, наказом від 11.04.2017 №1035 о/с ОСОБА_1 повторно звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.64 г (через скорочення штатів).

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Абзацом першим пункту 9 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

В абзаці другому зазначено, що посади, які пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з абзацом другим цього пункту указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, слід зазначити, що наведені пункти набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону України Про Національну поліцію (опублікований 06.08.2015 у Газеті Голос України №141-142).

Зі змісту оскаржуваного наказу випливає, що відповідач при звільненні позивача керувався підпунктом г пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, з наступними змінами та доповненнями.

Так, у відповідності до наведеного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком, визначеним у пункті 9 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію, а саме призначення за згодою, пропозиція посад та проходження конкурсу.

Відтак, звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

Судом встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог закону при винесені оскаржуваного наказу.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при звільненні працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав у звязку з якими забороняється звільнення працівника), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не надали жодних доказів того, що позивач відмовився від подальшого проходження служби в поліції, а також доказів того, що позивачу було запропоновано в подальшому проходити службу в органах поліції. Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі підпункту г пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде відповідати критерію обґрунтованості (пункт 3 частини 3 статті 2 КАС України).

Враховуючи те, що ГУ МВС України у Львівській області не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку, що наказ відповідача № 1035о/с «Про звільнення» від 11.04.2017, згідно з яким ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд відзначає, що вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства у відповідності до частини 1 статті 2 КАС України, та, відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1029 скасовано наказ 848 о/с та поновлено позивача на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015. Тобто, станом на 11.04.2017 позивач перебував на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області.

З урахуванням викладеного, на підставі вимог частини 2 статті 11 КАС України та пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та поновити позивача на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області.

У звязку з протиправністю наказу відповідача № 1035 о/с від 11.04.2017 «Про звільнення» та з урахуванням абзацу 2 пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи, позивача належить поновити з 12.04.2017.

Щодо позовної вимоги зобов`язати ГУНП у Львівській області у відповідності до вимог пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію працевлаштувати ОСОБА_1 шляхом призначення на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника кримінальної поліції одного з територіальних підрозділів (відділів) ГУНП України у Львівській області суд зазначає таке.

Як вже зазначалось вище, пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, вказаними нормами відповідачі не обмежені обовязком працевлаштувати працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції на тотожній посаді, яку він обіймав в органах внутрішніх справ. Тоді як законодавцем встановлено право запропонувати особі, яка виявила бажання проходити службу в поліції рівнозначну, вищу або нищу посаду.

Львівським окружним адміністративним судом при розгляді справи № 813/6223/15 встановлено, що ОСОБА_1 подав заяву про бажання проходити службу в поліції від 04.11.2015, тобто в межах тримісячного терміну, встановленого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію». Така заява була отримана ГУМВС України у Львівській області, однак не була розглянута та вирішена посадовими особами відповідачів. Тобто, відповідачами не було дотримано передбаченого пунктом 9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» права позивача бути прийнятим на службу до органів поліції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного свого права шляхом предявлення вимоги щодо зобовязання відповідача-2 працевлаштувати ОСОБА_1 саме на рівнозначній посаді, оскільки така вимога суперечить вказаній вище нормі закону.

Тому, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобовязати ГУНП України у Львівській області прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому пунктом 9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію».

При вирішенні позовної вимоги про стягнення з ГУМВС України у Львівській області на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення відповідно до встановленого грошового забезпечення поліцейських Національної поліції суд враховує, що відповідно до пункту 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особі рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу регламентовані статтею 235 КЗпП України.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції України.

З огляду на те, що позивач не був призначений на штатну посаду в Національній поліції України, суд, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховує постанову Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами і доповненнями), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.2007 № 499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, виходячи з розміру середнього грошового забезпечення позивача на посаді, з якої його було звільнено.

В період з 12.04.2017 (наступний день після прийняття наказу про звільнення позивача з займаної посади) по 19.07.2017 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) позивач перебував у вимушеному прогулі у звязку з незаконним звільненням.

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становив 137,23 грн. Саме з такої суми виходив суд у постанові від 28.03.2016. Враховуючи кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 12.04.2017 по 19.07.2017, розмір грошового забезпечення, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу становить 8919 гривень 95 грн.

Розмір грошового забезпечення за один місяць, стягнення якого підлягає до негайного виконання у звязку з поновленням на посаді становить 3047,41 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким що слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1035о/с «Про звільнення» від 11.04.2017, згідно з яким ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області;

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника районного відділу начальника відділу кримінальної міліції Пустомитівського районного відділу ГУМВС України у Львівській області з 12 квітня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 8919 (вісім тисяч девятсот девятнадцять) гривень 95 копійок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обовязкових платежів.

Зобовязати Головне управління Національної поліції України у Львівській області прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію».

Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3047 (три тисячі сорок сім) гривень 41 копійку звернути до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.07.2017