Справа № 337/2521/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017р. Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Мурашова Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 12.02.2013р. він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 09.06.2017р. звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії. Однак відповідач фактично перевів його з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком, застосувавши при визначенні розміру пенсії показник середньої заробітної плати по Україні за 2007р. на підставі ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки з приводу призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше, раніше він отримував пенсію, передбачену спеціальним законом. Крім того, після первісного призначення пенсії він продовжував працювати, сплачувати страхові внески. Вважає, що відповідач повинен був застосувати при розрахунку пенсії за віком показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому з 09.06.2017р. пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком, та зобовязати відповідача призначити та виплатити йому таку пенсію з 09.06.2017р. з урахуванням фактично отриманих сум.

Ухвалою суду від 18.07.2017р. по даній справі відкрито скорочене провадження.

26.07.2017р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він позов не визнав повністю, мотивуючи це тим, що з 23.11.1995р. позивачу призначена пенсія за вислою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше. Згідно ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно права на різні види пенсії, призначаються один із цих видів пенсії за її вибором. 09.06.2017р. позивач звернувся до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за переведенням на пенсію за віком. Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведені з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Відповідно до Постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту населення», з метою забезпечення послідовного впровадження державної соціальної політики щодо підвищення стандартів життя встановлено, що пенсії, призначенні (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхов внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2003-2006 роки, перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік. Таким чином, пенсія позивачу правомірно була перерахована із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік, підстав на зарахування середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року зверненням позивача за призначенням пенсії Управління не має. Вважає дії ПО УПФУ м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах законними. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.11.1995р. перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно трудової книжки позивача після призначення пенсії за вислугою років він продовжував працювати.

09.06.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Розпорядженням №2737 від 14.06.2017р. відповідач перевів позивача з одного виду пенсії на інший з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, здійснивши розрахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік.

Листом від 06.07.2017р. за №183/ж-9 відповідач фактично відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» згідно з його заявою від 09.06.2017р.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач 17.07.2017р. звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, видами пенсій у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, один з яких може бути призначено особі, яка має одночасно право на різні види пенсії за її вибором, є пенсія за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія за вислугу років Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

П.2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють, зокрема, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, таким особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.27 вказаного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп?Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За правилами ч.2 ст.40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.45 цього ж Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Щодо застосування ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд України неодноразово висловлював свою правову позицію (постанови від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, від 02.12.2015р. у справі№193/1029/14-а, від 09.06.2015р. у справі №21-550а14), яка є обовязковою для застосування судами України.

Так, Верховний Суд України зазначив, що ч.3ст.45 Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за іншим Законом, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується порядок призначення пенсії за формулою, передбаченою для призначення пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Оцінивши обставини даної справи, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки судом достовірно встановлено, що пенсія за вислугу років була призначена йому на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, позивач звернувся до відповідача 09.06.2017р. вперше, тому підстав для переведення його з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший вид - пенсію за віком, яка призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також для застосування при обчисленні розміру пенсії за віком ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у відповідача не було.

Крім того, судом встановлено, що після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тобто при обчисленні розміру пенсії за віком, за призначенням якої він звернувся в 2017р., має застосовуватися середня заробітна плата в України, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016р., як це передбачено ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд вважає, що відповідач при вирішенні питання призначення позивачу пенсії за віком діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені вказаним Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому вказані його дії слід визнати протиправними та зобовязати його призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 09.06.2017р. з урахуванням фактично здійснених виплат.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує усі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

Разом з тим, підстав для стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу суд не знаходить, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивач надавав суду договір про надання юридичних послуг №644 від 13.07.2017 року (арк..11), копію квитанції (арк..12), розрахунок витрат на правову допомогу (арк..13), згідно яких вбачається, що адвокатом надана правова допомога у вигляді складання адміністративного позову.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки вони не є участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачем, а не його представником.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однак, документу, оформленого у встановленому законом порядку і який би засвідчив оплату позивачем саме гонорару, суду не надано.

Таким чином, в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.19,46 Конституції України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.2,8,9,11,94,159,160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Правобережне обєднане Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 з 09.06.2017р. пенсію за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016р., з урахуванням фактично здійснених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

В стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А.Мурашова

27.07.2017