Справа № 806/1953/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Житомир справа № 806/1953/17

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо ненадання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння площею 50,0 га на території Брусилівського району (бувшої Соболівської сільської ради) згідно клопотання від 09.03.2017 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння площею 50,0 га на території Брусилівського району (бувшої Соболівської сільської ради) згідно клопотання ОСОБА_1 від 09.03.2017 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 09.03.2017 року він звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 50,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). Вказав, що за результатами розгляду даного клопотання на адресу позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17, в якому повідомляється позивачу про те, що вказана у його клопотанні земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності для продажу права оренди на земельних торгах. Таким чином позивач вважає, що лист відповідача від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17 не містить мотивованої відмови, а носить лише інформаційний характер. Крім того на думку позивача Земельним кодексом України не передбачено виставлення права оренди земельних ділянок на торги та неможливості надати дозвіл на такі земельні ділянки для виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння.

Позивач, згідно заяви, просив справу розглянути у письмовому провадженні, у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 8).

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 14). Згідно поданих письмових заперечень на позов (а.с. 11-12) просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відмова є цілком вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини, за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно.

Враховуючи, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши дослідженні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням від 09.03.2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 50,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) (а.с. 6).

Розглянувши вказане клопотання, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17 повідомило позивача про те, що вказана у клопотанні земельна ділянка складає частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 50,0 га, яка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності для продажу права оренди на земельних торгах (а.с. 7).

Лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 07.04.2017 року №Г-3377/0-3970/6-17 суд розцінює як відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 га для сінокосіння за його клопотанням від 09.03.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо ненадання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 50 га на території Брусилівської селищної територіальної громади (бувшої Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області), суд зазначає, що відповідачем не було допущено бездіяльності, так як клопотання позивача від 09.03.2017 року було розглянуте у встановлений законом строк і за результатами розгляду якого було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу, а тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

Водночас, з метою захисту та недопущення порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, суд зазначає наступне.

Здійснивши системний аналіз зазначених правових норм, позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 була надана відмова у формі листа, яка не ґрунтується на вимогах ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України щодо її підстав.

Відповідно до змісту вказаного листа Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивача, що згідно довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що вказана позивачем у клопотанні земельна ділянка складає частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 50,00 га, яка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності для продажу права оренди на земельних торгах. Також запропоновано заявникові звернутись до відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі, де йому буде запропоновано обрати іншу земельну ділянку (а.с. 7).

Відповідачем на підтвердження обставин, викладених у листі, було надано суду копію довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області без номера та дати, відповідно до п. 16 якої зазначено: "Земельна ділянка виставлена на продаж через аукціон на сайті" (а.с. 15-16).

Частиною 1 статті 135 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Земельного кодексу України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Суд критично ставиться до наданої представником відповідача довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області без номера та дати, оскільки остання, у порушення вимог абзацу другого ч. 1 ст. 136 Земельного кодексу України, не містить кадастрового номера земельної ділянки, що виставляється на продаж через аукціон.

Крім того, на підтвердження вказаного, представником відповідача не надано до суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у довідці відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а саме: переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами з якого вбачалось наявність в останньому запитуваної ОСОБА_1 земельної ділянки.

Крім того, суд звертає увагу, що у листі відповідача від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17 зазначено про те, що запитувана ОСОБА_1 земельна ділянка орієнтовною площею 50 га складає частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 50 га, яка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності для продажу права оренди на земельних торгах, однак, як вбачається із наданої представником відповідача довідки відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, земельна ділянка виставлена на аукціон не у частині, а у повному розмірі 50 га, таким чином суд приходить до висновку про те, що інформація, яка міститься у довідці відділу у Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та стала підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 09.03.2017 року, суперечить змісту листа від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17.

Враховуючи наведене, суд розцінює відмову у наданні дозволу, оформлену листом відповідача від 07.04.2017 року № Г-3377/0-3970/6-17, протиправною та для захисту прав позивача вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 09.03.2017 року і прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння площею 50,0 га на території Брусилівського району (бувшої Соболівської сільської ради) згідно клопотання від 09.03.2017 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже задоволення вищевказаної позовної вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню у такій формі, яка обрана позивачем.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 09.03.2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння площею 50,0 га на території Брусилівського району (бувшої Соболівської сільської ради) з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 09.03.2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк