Справа № 813/4074/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Справа № 813/4074/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузана Р.І.,

судді Кухар Н.А.,

судді Хоми О.П.,

секретар судового засідання Тронка О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України, Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України (далі відповідач-1, Департамент патрульної поліції), Головного управління Національної поліції України у Львівській області (далі відповідач-2, ГУНП у Львівській області) в якому, з урахуванням зави про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції від 10.11.2016 №4028 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1М.;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції від 28.11.2016 №315 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції з 10.11.2016;

- стягнути з ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання постанови, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог вказує на порушення відповідачем порядку винесення спірних наказів, оскільки позивача було звільнено з займаної посади в період перебування на лікуванні та відсторонення від посади. В ході проведення службового розслідування у ОСОБА_1 не було відібрано пояснень. Зазначає, що факти які встановлювались службовим розслідуванням підлягають встановленню та доведенню у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбачуваного ч. 3 ст. 368 КК України. На даний час відсутній вирок у вказаній кримінальній справі, а тому звільнення позивача є передчасним. З огляду на протиправність наказу про звільнення позивача вважає, що ОСОБА_1 має бути поновлений на раніше займаній посаді із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Просив такий задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали суду письмові заперечення, зміст яких полягає в наступному. Службовим розслідуванням, результати якого оформлені висновком від 02.11.2016, виявлено факти порушення позивачем службової дисципліни, присяги працівника органів внутрішніх справ, недотримання норм професійної та службової етики, що стало підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п.6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Щодо позиції позивача, що його неправомірно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у період перебування на лікарняному, відповідач-1 вказав, що ОСОБА_1 не повідомляв керівництво про свою хворобу, водночас, чинне законодавство не містить обмежень щодо накладення на працівника дисциплінарних стягнень в періоді перебування такого працівника на лікарняному. Вважає, що спірні накази винесено на підставі та в межах повноважень, встановлених Законом, у звязку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

Лейтенант поліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України. Наказом від 10.06.2016 №154 позивача призначено на посаду інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції.

03.10.2016 о 17:20 працівниками УСБУ у Львівській області затримано інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 під час отримання ним неправомірної вигоди.

Прокуратурою Львівської області проводилось досудове розслідування кримінального провадження №00005. 04.10.2016 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.10.2016 позивач відсторонений від займаної посади.

04.10.2016 Департаментом патрульної поліції видано наказ №3305 про призначення та проведення службового розслідування за фактом затримання інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1

Результати службового розслідування оформлені висновком від 02.11.2016.

При проведенні службового розслідування комісією враховані наведені слідчим в клопотанні про відсторонення позивача від посади та в ухвалі слідчого судді обставини події, що мала місце 03.10.2016 за участю позивача, а також оглянуті матеріали фотофіксації проведеного працівниками УСБУ у Львівській області затримання ОСОБА_1 Факт затримання позивача та фотографії з місця події були висвітлені в засобах масової інформації. Ця обставина позивачем не заперечується.

Наказом Департаменту патрульної поліції № 4028 від 10.11.2016 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п.1, 4, 11, 12 ч. 1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п.1, 2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС від 28.04.2016 № 326, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Позивач із вказаним наказом ознайомився 18.11.2016, що підтверджується відповідною відміткою на наказі. Цього ж дня начальником Управління патрульної поліції у місті Львові направлено на адресу Департаменту патрульної поліції подання про звільнення позивача зі служби в поліції у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення.

Наказом від 28.11.2016 №315 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1, інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4, звільнено зі служби поліції з 28.11.2016, відповідно до п.6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Не погодившись з такими рішеннями та діями відповідачів позивач оскаржив їх до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі Закон №580-VIII), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Національна поліція України діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України ( ч.1 ст.8 Закону №580-VIII).

Частиною 1 ст. 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов'язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Статтею 18 Закону №580-VIII встановлено основні обовязки поліцейського Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно з ст. 19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Аналогічні норми викладені у п. 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 № 114.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-ІV (із наступними змінами).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 цього статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в ст. 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано ст. 14 статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що факт затримання ОСОБА_1 працівниками УСБУ у Львівській області підтверджується матеріалами фотофіксації вказаної події, яку було висвітлено на різних сайтах новин в мережі Internet, що підтверджується долученими до матеріалів справи матеріалами. Вказана подія набрала значного резонансу та обговорення в суспільстві. Сам по собі факт затримання позивача під час отримання ним неправомірної вигоди без сумніву підриває авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції. Відтак, така обставина є несумісною з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського та виключає можливість подальшого проходження служби в органах поліції.

Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 з приводу того, що спірний наказ про звільнення зі служби в поліції винесений в період тимчасової непрацездатності позивача.

Судом встановлено, що відповідачем-1 направлялись запити до медичних установ м.Львова з приводу звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою чи перебування на лікуванні. Згідно з наявними в матеріалах справи копіями листа начальника Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 28.11.2016 №33/34-667, листа Комунального підприємства Львівська перша міська клінічна лікарня імені ОСОБА_2 від 28.11.2016 №68, відомості щодо перебування позивача 28.11.2016 на лікуванні у зазначених медичних закладах відсутні. Докази протилежного позивачем суду не надано.

Відповідно до Свідоцтва про хворобу від 28.11.2016 №267 та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №28558 позивач перебував на стаціонарному обстеженні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» з 22.11.2016 по 24.11.2016.

Вказані обставини підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Зі змісту ст.14 Дисциплінарного статуту слідує, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення керівником підрозділу Національної поліції України мають враховуватися сукупність обставин вчиненого проступку. Зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Водночас, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі зясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обовязку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 16.10.2016.

З матеріалів справи судом встановлено, що 03.10.2016 працівниками УСБУ у Львівській області затримано позивача в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Саме ця подія, а також суспільний резонанс, який вона викликала, стали підставою для застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції. Вказана обставина позивачем не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Тому, відсутність письмових пояснень позивача з приводу обставин події, що мала місце 03.10.2016, свідчить про порушення відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення, однак, на переконання суду, лише ця обставина не може бути достатньою підставою для скасування наказу про накладення такого стягнення.

Щодо покликання позивача на відсутність обвинувального вироку суду, яким би було визнано позивачем винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України суд зазначає таке.

Порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом. Підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності не є тотожними. При цьому, як зазначено вище по тексту постанови, згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Кримінальне провадження, що проводиться відносно позивача, не виключає наявності у його діях складу дисциплінарного проступку та не позбавляє відповідача можливості накладення дисциплінарного стягнення за його вчинення, оскільки матеріалами справи стверджено, що звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов'язане з вчиненням злочину. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, враховуючи доведеність висновком службового розслідування вчинення позивачем дій, які не сумісні з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського, суд дійшов висновку про обґрунтованість наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції саме на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідає ступеню вини і тяжкості вчиненого позивачем проступку. Відтак, у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 10.11.2016 №4028 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1М. та наказу Департаменту патрульної поліції від 28.11.2016 №315 о/с слід відмовити повністю.

Щодо інших позовних вимог, то такі є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача. Оскільки в ході судового розгляду адміністративної справи судом не було встановлено порушення суб'єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при звільненні позивача, такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір зі сторін не стягується

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Р.І. Кузан

Суддя Н.А. Кухар

Суддя О.П. Хома