Справа № 219/6082/17
Суддя: Любчик О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/6082/17
Провадження № 2-а/219/452/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Любчик О.В., розглянувши у скороченому провадженні в м. Бахмут адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2017 р. позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області в якому просила визнати протиправними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, роботу на посаді слідчого з 27.11.1993р. по 03.09.1997 р.; зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, роботу на посаді слідчого з 27 листопада 1993 року по 03 вересня 1997 року, що становить 3 роки 9 місяців 7 днів; зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити їй перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01 березня 2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2 грудня 1999 року по 28 листопада 2005 року вона працювала суддею Селидівського міського суду Донецької області; потім з 29 листопада 2005 року по 28 лютого 2017 року працювала суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області. На підставі Рішення Вищої Ради Правосуддя від 9 лютого 2017 року №203/0/15-17 наказом в.о. голови Артемівського міськрайонного суду від №1-к від 27 лютого 2017 року вона була звільнена з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку, згідно пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України. 03 березня 2017 року вона звернулась до Бахмутського об'єднаного управління ПФУ Донецької області з заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши відповідні документи про свою роботу як на посаді судді так і на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 27.11.1993 р. по 03.09.1997 р.(з 27.11.1993 р. по 21.12.1995 року - слідчий слідчого відділу Артемівського районного відділу внутрішніх справ УВС України Донецької області; з 21.12.1995 року по 03.09.1997 року - слідчий слідчого відділу Артемівського міського відділу внутрішніх справ УВС Донецької області). З 01.03.2017 року їй було призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, виходячи з стажу роботи суддею 17 років 03 місяці 01 день. Вважає, що УПФУ діяло неправомірно при визначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді, не зарахувавши стаж роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 27.11.1993 по 03.09.1997 роки, тобто 3 роки 9 місяців 7 днів. Зазначає, що її загальний стаж для нарахування довічного утримання судді у відставці на час звільнення фактично становить 21 рік 08 днів, що дає право на призначення їй щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 82, а не 80 відсотків грошового утримання працюючого судді з урахуванням діючого законодавства. На її письмове зверенння відповідач листом повідомив, що для визначення відсотка від грошового забезпечення, до стажу її роботи зараховано лише період роботи в якості судді, залік інших категорій стажу не проведено, оскільки це не передбачено законодавством. Не погодившись з відповіддю Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом свої прав і свобод. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду від 12 червня 2017 р. за дійсним позовом було відкрито скорочене провадження.

Згідно письмовим запереченням відповідач - Бахмутське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області позов не визнало та просило відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі мотивуючи тим, що 03.03.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку у відповідності до положень Закону України « Про судоустрій і статус суддів». З 01.03.2017 р. позивачу було призначено довічне грошове утримання у розмірі 80 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді так як стаж роботи на посаді судді позивача складає 17 років 03 місяці 01 день. Час роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 27.11.1993 р. по 03.09.1997 р. не було зараховано до стажу, який дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, так як відповідно до ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді робота на посаді слідчого не зараховується.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 02.12.1999 року по 28 листопада 2005 року працювала суддею Селидівського міського суду Донецької області; потім з 29 листопада 2005 року по 28 лютого 2017 року працювала суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

До часу роботи в якості судді, позивач ОСОБА_1, у період з 01.10.1990 р. по 01.12.1999 р. проходила службу в органах внутрішніх справ, з яких, у період з 27.11.1993 року по 21.12.1995 року на посаді слідчого слідчого відділу Артемівського районного відділу внутрішніх справ УВС Донецької області; та у період з 21.12.1995 по 03.09.1997 року на посаді слідчого слідчого відділу Артемівського міського відділу внутрішніх справ УВС Донецької області.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

На підставі Рішення Вищої Ради Правосуддя від 9 лютого 2017 року №203/0/15-17 наказом в.о. голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області №1-к від 27 лютого 2017 року позивач була звільнена з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку, згідно пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України.

03 березня 2017 року позивач звернулась до Бахмутського об'єднаного управління ПФУ Донецької області із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, тобто відповідні документи про свою роботу як на посаді судді так і на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 27.11.1993 р. по 03.09.1997 р.

З 01.03.2017 року позивачу відповідачем було призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. При цьому відповідач при визначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, взяв для розрахунку тільки стаж роботи позивача на посаді судді, а саме: 17 років 03 місяці 01 день, не зарахувавши до стажу роботи позивача на посаді судді час її роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 27.11.1993 по 03.09.1997 роки, тобто 3 роки 9 місяців 7 днів.

На письмове звернення позивача відповідач листом від 11.04.2017 р. №76/В-07-01-03 повідомив, що для визначення відсотка від грошового забезпечення, позивачу до стажу роботи зараховано лише період роботи саме на посаді судді, оскільки, на їхню думку, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді час роботи на посаді слідчого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як зазначалося вище, позивач 02.12.1999 року була призначена суддею Селидівського міського суду Донецької області. На той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-XII, положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, роботу на посаді слідчого.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних судах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Крім того, чинна на сьогодні норма пп.«з» п.33 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» на підставі якої п.34 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом такого змісту «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Крім того, відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Позивач призначена на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області Указом Президента України від 30 жовтня 1999 року № 1417/99. Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» у редакції від 24 лютого 1994 року, що діяла на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, встановлено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Позивач має стаж роботи на посаді судді більше 17 років.

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягає зарахуванню час її роботи на посаді слідчого.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що законодавством не передбачено врахування часу роботи на посаді слідчого до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання та відповідач не наводить переконливих доводів правомірності своїх дій.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час роботи позивача на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 27.11.1993 по 03.09.1997 роки, тобто 3 роки 9 місяців 7 днів, що з урахування врахованого відповідачем суддівського стажу 17 років 03 місяці 01 день, у загальному розмірі складає - 21 рік 08 днів та дає право на отримання позивачем щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді судді, з урахуванням збільшення на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи понад 20 років, що не було застосовано відповідачем під час здійснення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 70-72, 86, 159-162, 183-2 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час роботи на посаді слідчого з 27.11.1993р. по 03.09.1997 р.

Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час роботи на посаді слідчого з 27 листопада 1993 року по 03 вересня 1997 року, що становить 3 роки 9 місяців 7 днів.

Зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Любчик