Справа № 808/621/17
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Справа № 808/621/17
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Нестеренко Л.О., суддів Прудивуса О.В., Татаринова Д.В., в порядку письмового провадження розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі за текстом позивач або ОСОБА_1А.) до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці (далі за текстом відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України /відповідач 2/, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці Міністерства внутрішніх справ України № 2 о/с від 09 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, з 06 листопада 2015 року.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вважає спірний наказ протиправним, оскільки відповідно до норм статті 184 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України) не допускається звільнення жінок, які мають дітей у віці до трьох років та встановлено гарантії їх працевлаштування. Також, посилається на норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Закону Про національну поліцію.

Після набрання чинності постановою ЗОАС від 18.08.2016 по справі № 808/2143/16, якою було скасовано наказ про її звільнення № 1 о/с від 31.05.2016 наказом № 2 о/с від 09.01.2017 її було поновлено на роботі у відповідача 1 з 06.11.2015 року. Від проходження служби в поліції у відповідності до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію» позивач не відмовлялась, а звернулася до відповідача 1 із заявою про працевлаштування, але не отримала будь-яких пропозицій або попереджень про наступне вивільнення, а отримала копію наказу № 2 о/с від 09.01.2017 про внесення змін до наказу № 1 о/с від 31.05.2016 в частині скасування звільнення та поновлення на попередній посаді з 06.11.2015. Просить суд визнати протиправним та скасувати зазначений наказ і зобов»язати відповідача 2 працевлаштувати її на посаду в органах внутрішніх справ.

В судове засідання позивач не зявилась. Надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представники відповідачів в судове засідання також не зявилися. На адресу суду надіслали письмові заперечення та просять суд розглянути справу за їх відсутності. Вважають звільнення позивача законним та просять суд відмовити їй у позові.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження, оскільки представниками сторін заявлено клопотання про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає позов позивача таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, наказом № 1 о/с від 31 травня 2016 року відповідачем 1 внесено зміни до наказу № 80 о/с від 21 серпня 2015 року УМВС на Придніпровській залізниці та поновлено ОСОБА_1 на попередній посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31 серпня 2015 року.

Також, наказом № 1 о/с від 31 травня 2016 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення з 06 листопада 2015 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.08.2016 по справі № 808/2143/16 було скасовано наказ про її звільнення № 1 о/с від 31.05.2016.

Наказом № 2 о/с від 09.01.2017 про внесення змін до наказу № 1 о/с від 31.05.2016 пункт в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України скасовано, вважати її працюючою на попередній посаді з 06.11.2015 року.

Цим же наказом позивача знову звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року.

Не погодившись із зазначеним наказом відповідача 1 про її звільнення, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом.

Суд вважає оскаржуваний наказ відповідача 1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Підставою звільнення позивача зазначено ОСОБА_2 України Про Національну поліцію №580-VIII від 2 липня 2015 року та Положення.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію, зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

ОСОБА_2 України Про Національну поліцію опублікований в Голосі України № 141-142 від 06 серпня 2015 року, і відповідно, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Так, пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно пунктів 9, 10 Прикінцеві та перехідні положення працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Під час розгляду адміністративної справи № 808/2143/16 за позовом позивача до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про скасування наказу про її звільнення судом було досліджено всі обставини звільнення позивачки та було винесено постанову від 18.08.2016, якою було визнано протиправним та скасовано наказ про її звільнення № 1 о/с від 31.05.2016. У зазначеній постанові суд визнав протиправним цей наказ відповідача 1 про звільнення позивача з 06.11.2015 року за тих підстав, що позивач до 06.11.2015 не могла скористатись своїм правом подання рапорту про надання згоди на проходження служби у Національній поліції України, оскільки наказом № 80 о/с від 21.08.2015 була вже звільнена з органів внутрішніх справ. Крім того, суд зазначив про порушення відповідачем вимог статей 179, 84 КЗпП України, якими встановлено гарантії, передбачені для жінок, які мають дітей віком до трьох років, звільнених за ініціативою роботодавців.

Зазначена постанова суду є чинною на теперішній час.

В оскаржуваному позивачем наказі відповідача 1 № 2 о/с від 09.01.2017, визнання протиправним якого є предметом розгляду даної справи, зазначено таку ж саму дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ з 06.11.2015 року, що було судом вже визнано протиправним.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується іншої частини позовних вимог позивача про зобов»язання відповідача 2 працевлаштувати її на посаду в органах внутрішніх справ, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

На виконання Закону України «Про національну поліцію», який набрав чинності з 07.11.2015, була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою було затверджено Перелік територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, що ліквідуються. У зв»язку з цим у цих територіальних органах було скорочено всі посади, а в Міністерстві внутрішніх справ України скорочені всі посади атестованих співробітників та введено виключно посади державних службовців, на які позивачка не може бути призначеною автоматично, оскільки процедура прийняття на державну службу регулюється Законом України «Про державну службу» та передбачає низку спеціальних заходів при прийнятті на роботу.

Крім того, роботодавцем позивачки є УМВС України на Придніпровській залізниці, яке, згідно з витягу з ЄДРПОУ, перебуває у стані припинення та на теперішній час не ліквідовано. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦК України, ліквідаційна комісія /ліквідатор/ вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи /філій, представництв/ та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позов позивача задоволено частково /задоволена 1 вимога з 2/, суд вважає за необхідне присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці судові витрати частково, у вигляді судового збору у сумі 320 грн. /640 гр. сплачених позивачем : 2= 320 гр./

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці Міністерства внутрішніх справ України № 2 о/с від 09.01.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» /через скорочення штатів/, слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, з 06.11.2015 року.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці судові витрати у вигляді судового збору у сумі 320 грн. /триста двадцять грн./.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-186 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Нестеренко

Суддя О.В. Прудивус

Суддя Д.В. Татаринов