Справа № 159/2514/17
Суддя: Миронюк М. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2514/17
Провадження № 2-а/159/185/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Миронюка М.Г.

за участю секретаря Посполітак Г.О.

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в м. Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень при призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

12 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень при призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що її вислуга років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII становить 23 роки, 00 місяців 13 днів, з яких 20 років - на посадах прокурорів в органах прокуратури Волинської області.

За таких обставин, 06.06.2017 року вона звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 п. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, введеного в дію з 15 липня 2015 року, однак відповідачем у призначенні такої пенсії їй було відмовлено посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вважає дії відповідача неправомірними та такими, що безпідставно позбавляють її права на пенсійне забезпечення за вислугу років, а також вважає, що відповідачем при прийнятті рішення порушено вимоги Конституції України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та слухати справу у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заперечення проти позову, в якому зазначив , що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, а тому просить в задоволенні позовної заяви відмовити за її безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2017 року позивач відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», від 14.10.2014 року, звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Ковеля та Ковельського районі з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, стаж станом на час звернення становив 23 роки, 00 місяців і 23 днів, з яких 20 років 00 місяців і 00 днів - на посадах прокурорів в органах прокуратури Волинської області. Однак, у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено з тих підстав, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

На час прийняття вищезазначеного Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте, з 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стяття 86).

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 01.10.2016 року по 30 09. 2017 року вислуги років не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Згідно листа відповідача від 10.07.2017 року на заяву позивачки ОСОБА_1 про призначення їй пенсії вбачається, що на час звернення із заявою про призначення пенсії стаж позивачки становить 23 роки, 00 місяців і 23 днів, з яких 20 років 00 місяців і 00 днів - на посадах прокурорів в органах прокуратури Волинської області, тобто відповідає встановленим вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України

Частиною 3 статті 8 Основного Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Окрім цього, у рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закрішпоє основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року №10-рп/2001). За Конституцією України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що з 01.06.2015 року, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у зв'язку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

При цьому, суд звертає увагу, що на момент прийняття Закону України № 213-VIII та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший однопредметний Закон України «Про прокуратуру» №335-VІІІ. Тобто, Закон №213-VIII від 02.03.2015 року не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію лише з 15.07.2015 року.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років безпідставно, на власний розсуд, всупереч вимогам Конституції України поширює дію старого Закону № 213-VІІ на новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цьому закону не передбачено.

Крім цього, Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону, за наявності на день звернення з 01.10.2014 рою по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Такого висновку дійшов і Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1 та 2.2 мотивувальної частини Рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим, визнання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин Конституційним Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, а безпідставне поширення його дії на нове законодавство є порушенням вимог Конституції України.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що для його відновлення необхідно і достатньо визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача призначити у пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року з дня його звернення, тобто з 06.06.2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 понесла судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., які відповідно до ст. 94 КАСУ підлягають стягненню з Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18-19, 23, 71, 86, 159-163, 183-2 КАС України, ст. ст. 16, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у відмові ОСОБА_1 в призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ.

Зобов'язати Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ з дня її звернення, тобто з 06.06.2017 року.

Стягнути з Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:М. Г. Миронюк