Справа № 804/3108/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 р. Справа № 804/3108/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Трайдук С.В.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1 а.с. 2).
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у зв'язку із його необґрунтованістю з підстав, викладених у запереченнях.
Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» зареєстровано 06.02.1998 року Покровською районною державною адімінстрацією Дніпропетровської області та перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Видами діяльності позивача за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; виробництво олії та тваринних жирів; вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев та чагарників, виробництво продуктів борошномельно-крупяної промисловості, виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; надання інших допоміжних комерційних послуг.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що у період з 15.02.2017 року по 30.03.2017 року на підставі наказу від 01.02.2017 року № 456, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт перевірки №3646/04-36-14-03-25515076 від 06.04.2017 року (том 1 а.с. 40-103).
Перевіркою встановлено порушення:
- п.п.209.10 ст.209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет в сумі 271189 грн., у тому числі: квітень 2015 року на суму 4658 грн., лютий 2016 року 80,00 грн., березень 2016 року на суму 257288 грн., квітень 2016 року 249,00 грн., травень 2016 року на суму 373,00 грн.;
- п.п.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.п.164.2.1, п.п.164.2.5 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п.169.1.1, п.п.169.1.3 п.169.1 ст.169, п.п.169.4.1, 169.4.2, 169.4.3 п.169.4 ст.169, п.п.170.1.1 п.170.1 ст.170, п.п.176.2.а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України не нараховано та перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 263968,93 грн.;
На підставі вказаного акта 03.05.2017 р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
Правомірність винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Досліджуючи взаємовідносини ТОВ «Україна», що відбувались у спірний період, які мали вплив на формування зобовязань та податкового кредиту, а також суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства на час спірних операцій було врегульовано статтею 209 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 209.1 статті 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.
Відповідно до пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України в редакції, що діяла з 01.01.2015 р., згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Відповідно до другого абзацу підпункту 209.2.3 пункту 209.2. статті 209 Податкового кодексу України в редакції, що діяла з 01.01.2016 р., суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.
Сільськогосподарські підприємства - суб'єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду (підпункт 209.2.4 пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України).
Згідно пунктів 209.5, 209.6 статті 209 Податкового кодексу України платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку.
209.6. Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.
Пунктом 11.2 статті 11 Податкового кодексу України спеціальний податковий режим визначено як систему заходів, що визначає особливий порядок оподатковування окремих категорій господарюючих субєктів. Спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків і зборів (пункт 11.3 статті 11 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД , та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (пункт 209.7 статті 209 Податкового кодексу України).
Оскільки положеннями статті 209 Податкового кодексу України такі обовязкові елементи, як обєкт оподаткування і база оподатковування, не визначені, належить застосовувати загальновстановлені норми, наведені в статтях 185 та 188 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України в редакції, що діяла з 01.01.2015 року, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України в редакції, що діяла з 01.01.2016 року, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Таким чином, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, яка відповідає рівню справедливих ринкових цін, тобто та, яка склалася на ринку ідентичних товарів (робіт, послуг).
Відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Згідно «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186, із змінами і доповненнями рахунок 70 «Доходи від реалізації» призначено для узагальнення інформації про доходи від реалізації готової продукції, товарів, робіт і послуг, доходів від страхової діяльності, про доходи від грального бізнесу, від проведення лотерей, а також про суму знижок, наданих покупцям, та про інші вирахування з доходу.
Рахунок 70 «Доходи від реалізації» має такі субрахунки: 701 «Дохід від реалізації готової продукції», 702 «Дохід від реалізації товарів», 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг», 704 «Вирахування з доходу», 705 «Перестрахування».
За кредитом субрахунків 701 - 703 відображається збільшення (одержання) доходу, за дебетом - належна сума непрямих податків (акцизного збору, податку на додану вартість та інших, передбачених законодавством); результат операцій перестрахування (у кореспонденції з субрахунком 705 «Перестрахування»); результат зміни резервів незароблених премій (у страхових організаціях); та списання у порядку закриття на рахунок 79 «Фінансові результати».
На субрахунку 701 «Дохід від реалізації готової продукції» узагальнюється інформація про доходи від реалізації готової продукції.
На субрахунку 702 «Дохід від реалізації товарів» підприємства торгівлі та інші організації узагальнюють інформацію про доходи від реалізації товарів.
На субрахунку 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг» підприємства і організації, що виконують роботи і надають послуги, узагальнюють інформацію про доходи від реалізації робіт і послуг, про результати зміни резервів незароблених премій.
Рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
За дебетом рахунку 90 «Собівартість реалізації» відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати».
Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 94 «Інші витрати операційної діяльності».
Рахунок 90 «Собівартість реалізації» має такі субрахунки: 901 «Собівартість реалізованої готової продукції», 902 «Собівартість реалізованих товарів», 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг», 904 «Страхові виплати».
На субрахунку 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» ведеться облік виробничої собівартості реалізованої готової продукції.
На субрахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».
На субрахунку 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» ведеться облік собівартості реалізованих за звітний період робіт і послуг.
Разом з тим, відповідно до відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Отже, законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів.
Наведене свідчить про те, що при здійсненні платником податків господарської діяльності можливі збиткові операції, а тому віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податків економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.
Так, актом перевірки №3646/04-36-14-03-25515076 від 06.04.2017 року зазначено, що у перевіряємому періоді на формування показників податкової звітності ТОВ «Україна» мало вплив здійснення операцій з реалізації продукції не власного виробництва та надання послуг у сільському виробництві. Згідно наданими оборотно-сальдовими відомостями по бухгалтерським рахункам: 70 «Дохід від реалізації товарів» та 90 «Собівартість реалізованих товарів» було встановлено, що у грудні 2015 року реалізовано ТМЦ нижче за собівартість на суму 2 726867,00 грн. ПДВ 545373,00 грн
Суд зауважує, що бухгалтерській облік є основою для податкового обліку, правильність ведення якого і була предметом перевірки.
Оподаткуванню, із визначенням таких елементів податку, як база оподаткування, підлягають певні господарські операції, які здійснюються між визначеними субєктами господарювання, щодо певного виду та кількості товару, із визначенням ціни товару з ПДВ та без ПДВ.
Судом встановлено, що контролюючим органом здійснено донарахування ПДВ на підставі лише даних бухгалтерського обліку, при цьому акт перевірки та його додатки не містять перелік операцій із визначенням дати їх здійснення, вартісних показників та первинних документів (податкових накладних), які б дозволили надати оцінку правильності відображення у податковому обліку таких операцій у визначеному контролюючим органом періоді, зокрема, з розрахунку собівартості та співвідношення із ціною реалізації, та встановити виявлені відхилення у кожній операції для надання оцінки діям контролюючого органу.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Як вбачається з акта перевірки №3646/04-36-14-03-25515076 від 06.04.2017 року, контролюючий орган в ході проведення перевірки прийшов до висновку про реалізацію ТОВ «Україна» у грудні 2015 року ТМЦ нижче собівартості на суму 2726867,00 грн. (ПДВ 545373,00 грн.). Вказані висновки обґрунтовані даними оборотно-сальдовими відомостями по бухгалтерським рахункам: 70 «Дохід від реалізації товарів» та 90 «Собіварість реалізованих товарів».
Наведені обставини вказують про заниження податкового зобовязання за грудень 2015 року на суму 545373 грн.
В ході проведення перевірки ТОВ «Україна» надано запити №5 від 03.03.2017 р. та №9 від 16.03.2017 р. щодо надання пояснень складу собівартості продукції власного виробництва за грудень 2015 року.
Як свідчить акт перевірки, у звязку з відмовою у данні таких документів, складено акт «Про ненадання документів до перевірки» від 30.03.2017 р. №3200/04-36-14-03/25515076.
Вказану податкову накладну відображено у декларації з податку на додану вартість (скорочений режим спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) по рядку 1.1. операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою за період липень 2016 року.
Розрахунок за договором купівлі-продажу №1/16 від 10.02.2016 р. здійсненя шляхом укладення угоди про щарахування зустрічних однорідних вимог від 18.04.2016 р., яким сторони ТОВ «Україна» та ТОВ «Торговий дім «Агроальянс» погодили зарахування однорідних вимог в сумі 1147500 грн. за договором купівлі-продажу №17/16 від 28.01.2016 р. та договором купівлі-продажу №1/16 від 10.02.2016 р.
Сума ПДВ за вказаною податковою накладною включена ТОВ «Україна» до складу податкових зобовязань (операції з придбання з ПДВ, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7%) податкової декларації за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за липень 2016 року.
Також, судом встановлено, що ТОВ «Україна» як постачальником у перевіряємому періоді укладено ряд договорів на надання послуг з копання саджанців, збирання врожаю, оброблення на проволка полів, а саме: з ТОВ «Зоря» від 09.11.2016 р.; з СФГ «ПІК» від 01.12.2016 р.; з ФГ «Ксена» від 27.11.2016 р. (том 1 а.с. 129-138).
Сума ПДВ за вказаними податковими накладними включена ТОВ «Україна» до складу податкового кредиту (операції з придбання з ПДВ, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою) податкової декларації за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства відповідного звітного періоду.
Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Україна» (покупець) укладено договір поставки №8 від 14.03.2016 р. з ТОВ ВКФ «Укрюжмоноліт», в рамках якого постачальником поставлено товар (обладнання) лінія переробки молока марки СВВ-10 на загальну суму 1518138,00 грн., що підтверджено податковою накладною від 28.03.2016 р. №10, від 21.03.2016 р. №7.
Сума ПДВ за вказаними податковими накладними включена ТОВ «Україна» до складу податкового кредиту (операції з придбання з ПДВ, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою) податкової декларації за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за березень 2016 року.
Придбаний товар супроводжувався сертифікатом відповідності за №UA1.014.0051441-15 (виробник продукції ТОВ ВКФ «Укрюжмоноліт»).
Розрахунок здійснено у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями від 26.11.2016 р., від 21.03.2016 р., від 28.03.2016 р., отже сума ПДВ у розмірі 264963,00 грн. сплачена шляхом здійснення розрахунку за придбаний товар на адресу ТОВ ВКФ «Укрюжмоноліт».
Також протягом перевіряємого періоду ТОВ «Україна» придбано у ТОВ «Зоря» продукти харчування (молоко, яйця, м'ясо), що підтверджено накладними №10 від 14.03.2016 р., №40 від 21.04.2016 р., №55 від 31.05.2016 р., №22 від 29.02.2016 р., рахунками на оплату (том 1 а.с.145-152).
Представником позивача пояснено, що вказані продукти використані в якості харчування механізаторів товариства які задіяні в процесі вирощування земрнових ітехнічних культур, що є основним видом діяльності ТОВ «Україна», отже є прямими витратами при проведення господарської діяльності сільськогосподарського підприємства. Оскільки всі операції по основному виду діяльності (вирощування зернових культур) відображаються у складі декларації за спеціальним режимом оподаткування, вважає таке включення зобовязань правомірним.
Сума ПДВ за вказаною податковою накладною включена ТОВ «Україна» до складу податкових зобовязань (операції з придбання з ПДВ, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7%) податкової декларації за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за квітень 2015 року.
Судом встановлено, згідно Статуту ТОВ «Україна», предметом діяльності товариства є, зокрема, надання агросервісних та інших послуг жителям сільських населених пунктів, селянським (фермерським) господарствам, сільськогосподарським та іншим підприємствам та організаціям; надання технічної допомоги в обробітку землі та збиранню врожаю.
Представником позивача пояснено, що порушення терміну оприбуткування було допущено помилково, з неуважності касира та є наслідком людського фактору і ніяк негативно не відобразились на фінансовій дисципліні позивача та не потягли за собою збільшення ліміту каси чи недостачу, за що, згідно Податкового кодексу України, накладається штраф.
Згідно пояснень позивача, виручка за хліб в сумі 5 120 грн. фактично була передана в банк 31.07.2014 року, а оприбуткована помилково кассиром 01.08.2014 року (прибутковий касовий ордер №240); виручка за хліб в сумі 4490 грн. фактично була оприбуткована 05.08.2014 року (прибутковий касовий ордер №247), а прибутковий касовий ордер касиром помилково було виписано 06.08.2014 року; погашення боргу працюючим товариства ОСОБА_4 в сумі 2000 грн. було оприбутковано в касі 21.07.2014 року (прибутковий касовий ордер №224), а прибутковий касовий ордер касиром помилково виписано на день раніше 20.07.2014 року; виручка за хліб в сумі 7945 грн. була оприбуткована в касі 26.11.2015 року (прибутковий касовий ордер №478), а прибутковий касовий ордер виписано 27.11.2015 року.
Стосовно нарахування штрафних санкцій за порушення порядку застосування соціальної пільги під час нарахування доходу працюючими, позивачем зазначено, що податкова соціальна пільга застосовується тільки по заробітній платні у дозволених законом розмірах. Таким чином, суми загального сукупного місячного оподаткованого доходу, включаючи земельні паї, за період з 01.07.2014 р. по 31.12.2016 р. не є сукупними. Усі ці доходи видавалися окремо та в різні періоди і відображалися в бугалтерському обліку на різних рахунках - земельні паї на 684 рахунку, а заробітна платня - на 661 рахунку, однак в акті перевірки це ніяк не відображено.
Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Також, судом встановлено, що контролюючим органом здійснено донарахування ПДВ на підставі даних бухгалтерського обліку, при цьому акт перевірки та розрахунок штрафних санкцій не містять перелік операцій із визначенням дати їх здійснення, вартісних показників та первинних документів (податкових накладних), а також відповідного розрахунку податкового зобовязання, враховуючи віднесенням платником податку ТОВ «України» сплаченої суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту, як у декларації та розрахунку до неї за скороченим режимом спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства - операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, так і у складі податкової декларації за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, що б дозволило надати оцінку правильності відображення у податковому обліку таких операцій у визначеному контролюючим органом періоді та встановити виявлені відхилення у кожній операції для надання оцінки діям контролюючого органу.
За сукупності викладених обставин, з огляду на приписи чинного законодавства, та враховуючи, що контролюючий орган у ході перевірки не встановив конкретні оподатковувані операції, по яких виявив порушення та здійснив донарахування податку без належного розрахунку та врахування сплати платником податку ТОВ «України» у складі суми придбаного товару податку на додану вартість, суд приходить до висновку, що позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту за вказаними господарськими відносинами з наведеними контрагентами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесених рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 16 червня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 21 червня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 03.05.2017 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21 червня 2017 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_5