Справа № 815/2848/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 815/2848/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Київському районі Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась Державна податкова інспекція у Київському районі Головного управління ДФС в Одеській області (далі - Позивач, або - ДПІ у Київському районі ГУ ДФС в Одеській області) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, або - ОСОБА_1.) в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) податковий борг в розмірі 99383,54 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем не сплачено узгодженої суми грошового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб, в результаті чого за Відповідачем рахується податковий борг в розмірі 99383,54 грн. В добровільному порядку заборгованість Відповідачем погашена не була, у зв'язку із чим Позивач звернувся до суду.

В судове засідання, призначене на 20.07.2017 року, представник Позивача не з'явився, подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.57).

В судове засідання, призначене на 20.07.2017 року, представник Відповідача не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно (а.с. 55).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що причина неявки Відповідача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, є не поважною та керуючись приписами ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалив про розгляд справи у його відсутність.

Частиною 6 статті 128 КАС України передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття в судове засідання представника Позивача, Відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ДПІ у Київському районі ГУ ДФС в Одеській області, як платник податків з 04.02.2013 року (а.с. 7).

Відповідачем самостійно подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 19.02.2014 року, № від 17.04.2014 року, від 18.02.2015 року, № від 22.02.2016 року та № віл 20.02.2017 року, в яких Відповідач самостійно визначив суму грошового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 19665,03 грн, 71383,26 грн., 105469,80 грн., 151138,23 грн. та 160206,53 грн. відповідно (а.с. 14-25, 48-50).

З метою погашення податкового боргу Позивачем було направлено Відповідачу податкову вимогу №1879-17 від 28.10.2016 року, яка отримана Відповідачем 11.11.2016 року (а.с. 26).

У зв'язку з несплатою Відповідачем податкового боргу, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 14.1.136. Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII ПК України - орендна плата).

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

ПК України також передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 ПК України, зокрема, відповідно до п. 286.2 статті 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Пунктом 287.3 статті 287 ПК України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно до п. п. 49.1., п. п. 49.18.2. п. 49.18. ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов'язань відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України передбачає, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПК України. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання та повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як встановлено судом податкова заборгованість по орендній платі з фізичних осіб виникла у Відповідача у зв'язку із несплатою узгоджених грошових зобов'язань, самостійно задекларованих у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 19.02.2014 року, № від 17.04.2014 року, від 18.02.2015 року, № від 22.02.2016 року та № віл 20.02.2017 року (а.с. 14-25, 48-50).

У зв'язку з несплатою Відповідачем узгодженої суми податкового зобов'язання, Позивачем було вжито заходи щодо погашення податкового боргу Відповідачем, а саме: направлено платнику податків податкову вимогу за №1879-17 від 28.10.2016 року, щодо сплати суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями (а.с. 26).

Зазначена податкова вимога була отримана Відповідачем засобами поштового зв'язку 11.11.2016 року, що підтверджується його підписом на корінці повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 26).

Таким чином, вищезазначена податкова вимога відповідно до вимог п. 58.3 ст. 58 ПК України вважається врученою та на теперішній час сума податкового боргу є узгодженою, оскільки податкова вимога №1879-17 від 28.10.2016 року не була оскаржена, ані в адміністративному, ані в судовому порядку.

Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості, яка обліковується за Відповідачем по узгодженим грошовим зобов'язанням, станом на момент розгляду справи, складає 99383,54 грн., що підтверджується обліковими картками платника податків (а.с. 9-13, 47).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п.20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному ПК України.

Таким чином, Позивач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу прямо визначені законодавством України.

Враховуючи те, що судом не встановлено обставин які б звільняли Відповідача від сплати податкового боргу, а також відсутність доказів повної сплати суми боргу на час розгляду справи, на підставі положень ст. 67 Конституції України, ч. 2 ст. 162 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 12, 41, 86, 128, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Київському районі Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 99383,54 грн. та перерахувати податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 99383,54 грн на наступні реквізити: бюджетна класифікація - 18010900, бюджетний рахунок - 0005, отримувач - УК у м. Одесі/Київський район/18010900, код ЄДРПОУ - 38016923, банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО банку отримувача 828011, призначення платежу - *;147;; стягнення заборгованості.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.