Справа № 815/261/17
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 липня 2017 року м. Київ К/800/23486/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року громадянин Сирії ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 грудня 2016 року № 241, зобов'язати прийняти документи для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не навів фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення при розгляді його заяви.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України 15 жовтня 2010 року повітряним шляхом, на підставі національного паспорту та оформленої студентської візи для навчання в Одеській державній академії холоду. Із заявами про надання статусу біженця позивач звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області неодноразово, зокрема, 5 вересня 2012 року, 9 листопада 2015 року.

Рішеннями відповідача від 22 липня 2013 року, 5 березня 2015 року, 9 листопада 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або у прийнятті відповідної заяви, оскільки відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, яка потребують додаткового або тимчасового захисту», а також нововиявлені обставини. Вказані рішення Державної міграційної служби України позивачем були оскаржені в судовому порядку.

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до відповідача з аналогічною заявою, посилаючись на те, що за час його перебування в Україні розпочалася громадянська війна в Сирії, що не дає йому можливості повернутися до країни походження, оскільки там його очікує примусова мобілізація до лав армії чи озброєних угрупувань. Заявник зазначив, що повернення на Батьківщину загрожує його життю, у зв'язку з чим просив надати йому захист в Україні.

16 грудня 2016 року наказом № 241 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області громадянину Сирії ОСОБА_1 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вирішуючи спір суди дійшли висновку, що позивач не надавав серйозного значення існуванню повідомлення про військовий призов на час, коли звертався зі скаргою 16 листопада 2015 року на наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 9 листопада 2015 року № 212, оскільки таку інформацію не повідомляв. Крім того, сирійське законодавство передбачає, що під час бойових дій чоловіки мають офіційні підстави для отримання відстрочки від армії. Зазначена процедура можлива при зверненні сирійців до дипломатичних установ, якими є посольство у місті Києві та генеральне консульство у місті Одесі. ОСОБА_1 неодноразово звертався до посольства Сирії в Україні з метою продовження терміну дії власного національного паспорту, що свідчить про його свідомий контакт з державними органами Сирії. Позивачем під час проведення анкетувань зазначалась суперечлива інформація стосовно себе, а реальними підставами для його звернення до міграційної служби є мета легалізувати своє довгострокове перебування на території України.

З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є правильними, оскільки наведені позивачем обставини під час звернення 12 грудня 2016 року до відповідача є недоведеними та не можуть визнатися нововиявленими в розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 211, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман