Справа № 226/559/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петунін І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року справа №226/559/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 226/559/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання зарахувати стаж та призначити пенсію по інвалідності,-

ВСТАНОВИВ :

10 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання зарахувати стаж та призначити пенсію по інвалідності в обґрунтування якого вказала, що вона зареєстрована на території м.Мирноград як внутрішньо переміщена особа з 06 липня 2016 року. 16 грудня 2016 року, внаслідок загального захворювання (онкологічне) їй було встановлено другу групу інвалідності. У звязку з настанням віку та наявністю відповідного стажу роботи, 08 лютого 2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності, відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 09 березня 2016 р., своїм рішенням № 343 відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що період її роботи у ОП Донецька виробничо-торгова фірма «Контур», затяжчиком взуття з 13 липня 1983 року по 12 вересня 1994 року не зараховується до загального стажу, через те, що період роботи зазначений в дублікаті трудової книжки підлягає обовязковій перевірці, а оскільки підприємство розташоване на території тимчасово непідконтрольній українській владі, здійснення перевірки неможливе, у звязку з втратою доступу до первинних документів. При цьому, до загального стажу, відповідачем зарахований час виробничого навчання в ТУ № 15 м.Донецька на підставі запису, зробленого в дублікаті трудової книжки. Вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності таким, що порушує її права. У звязку з вищевикладеним, просила визнати рішення відповідача протиправним та скасувати його, а також зобовязати відповідача зарахувати стаж та призначити пенсію по інвалідності, відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 226/559/17 позов задоволено. Визнано дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії по інвалідності за ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» протиправними.

Визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області № 343 від 09.02.2017р. щодо відмови в призначенні пенсії.

Зобовязано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області зарахувати період роботи у Орендному підприємстві «Донецька виробничо-торгова фірма «Контур» з 13.07.1983р. по 12.09.1994р. до страхового стажу та призначити пенсію по інвалідності з 16.12.2016р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період роботи заявниці за дублікатом трудової книжки підлягає обовязковій перевірці. Оскільки підприємство розташоване на території, тимчасово не підконтрольній українській владі, здійснення перевірки неможливе, у звязку із втратою доступу до первинних документів, тому період роботи позивача з 13.07.1983 року по 12.09.1994 року в якості «затяжниці взуття» не враховано до загального стажу. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 06 липня 2016 року позивач знаходиться на обліку в ОСОБА_2 соціального захисту населення Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщена особа (а.с. 9).

Згідно з дублікатом трудової книжки позивача серія БТ-ІІ № 5470450 від 04 грудня 2000 року, виданим за останнім місцем роботи у ТОВ «Донецька виробничо-торгова фірма «Контур», вона у період з 01.09.1981 року по 12 липня 1983 року навчалась у ТУ № 15 м.Донецька, Донецького виробничого взуттєвого обєднання; у період з 13 липня 1983 року по 12 вересня 1994 року працювала на різних посадах в орендному підприємстві Донецька ВТФ «Контур» (в подальшому перейменоване на ТОВ «Донецька виробничо-торгова фірма «Контур»; у період з 16 грудня 2002 року по 03 вересня 2003 року перебувала на обліку у Марїнському районному центрі зайнятості; у період з 02.04.2004 року по 01 лютого 2005 року працювала продавцем у СПД ОСОБА_4; з 09 лютого 2005 року по 21 липня 2005 року перебувала на обліку у Марїнському районному центрі зайнятості (а.с. 14-16).

01 лютого 2017 року міжрайонною МСЕК м.Покровська їй встановлена ІІ група інвалідності з загального захворювання (онкологія) з 16 грудня 2016 року з переоглядом 01 лютого 2019 року. У звязку з цим, а також наявністю страхового стажу та досягненням віку, позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до умов ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 17).

09 березня 2016 р., рішенням відповідача № 343 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, з мотивів, що період її роботи у ОП Донецька виробничо-торгова фірма «Контур», затяжчиком взуття з 13 липня 1983 року по 12.09.1994 року не може зараховуватися до загального стажу, оскільки період роботи за дублікатом трудової книжки підлягає обовязковій перевірці, а оскільки підприємство розташоване на території тимчасово непідконтрольній українській владі, здійснення перевірки неможливе, у звязку з втратою доступу до первинних документів (а.с. 10-12, 13).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності, передбачений ст. 32 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для інвалідів II та III груп, для осіб від 49 років до досягнення 51 року включно, повинен становити 12 років.

Згідно абз.1 ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно з п. 5.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, особа, яка загубила трудову книжку, зобовязана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки. Пунктом 5.2. даної Інструкції передбачено, що дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. Відповідно до п. 5.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Положеннями пункту 5.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, якщо трудова книжка стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.ін.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки. При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис «Замість видано дублікат», а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобовязаний предявити дублікат трудової книжки.

04 грудня 2000 року позивач звернулась за місцем роботи з заявою про отримання дублікату трудової книжки, оскільки первинна трудова книжка була пошкоджена.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача, як на підставу відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, на те що документи видані позивачу на підтвердження страхового стажу є недійсними та не створюють ніяких правових наслідків, оскільки дублікат трудової книжки позивачу виданий у відповідності з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, до початку на території м.Донецька антитерористичної операції, а саме 04.12.2000 року і тому є дійсним для призначення пенсії.

До того ж, позивачем наданий профспілковий квиток, з якого вбачається оплата профспілкових внесків за спірний період роботи (а.с. 34, 35), а також довідку ПП «Премєр» щодо роботи позивачки за спірний період (а.с.31-32).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача з 13.07.1983 року по 12.09.1994 року у ТОВ «Донецька виробничо-торгова фірма «Контур» підлягає зарахуванню до страхового стажу за ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що період роботи заявниці за дублікатом трудової книжки підлягає обовязковій перевірці. Оскільки підприємство розташоване на території, тимчасово не підконтрольній українській владі, здійснення перевірки неможливе, у звязку із втратою доступу до первинних документів, тому період роботи позивача з 13.07.1983 року по 12.09.1994 року в якості «затяжниці взуття» не враховано до загального стажу.

Колегія суддів зазначає, що такі доводи апеляційної скарги не приймаються апеляційним судом, у звязку з тим, що неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Донецьк.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 226/559/17 - залишити без задоволення. Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 226/559/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання зарахувати стаж та призначити пенсію по інвалідності - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_5