Справа № 2а-11305/10/1370
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" липня 2017 р. м. Київ К/800/23494/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Донця О.Є.
Шведа Е.Ю.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представників:позивача - Баліцький О.Й. ГПУ - Волошенюк О.Г. третьої особи - Гладьо Ю.О., Ломаківський Ю.В., Пшевловський Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюОСОБА_10
напостанову Львівського апеляційного адміністративного суду 15.04.2015р.
у справі№ 2а-11305/10/1370
за позовомВійськового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій"
доОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки"
третя особаОСОБА_10
провизнання дій протиправними та скасування реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року за № 793
ВСТАНОВИЛА:

Військовий прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» звернувся з позовом до Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання дій протиправними та скасування реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року за № 793, яким зареєстровано приміщення, площею 360,6 кв.м. в цілому на праві колективної власності за Українсько-Канадським спільним підприємством «Коронекс».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем здійснена незаконна реєстрація збірної металевої конструкції, що знаходиться на землях державного підприємства, як нерухомого майна. Проведення реєстраційних дій вказаного виду суперечить вимогам законодавства, чинного на момент виникнення таких правовідносин.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду 15.04.2015р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2013р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» щодо реєстрації ангару площею 360,6 кв.м по АДРЕСА_1 як об'єкту нерухомого майна з видачею реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року №793. Скасовано реєстраційне посвідчення від 19.11.1996 року №793, яким обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» зареєструвало право власності на приміщення ангару загальною площею 360,6 кв.м по АДРЕСА_1 як на об'єкт нерухомого майна.

На постанову Львівського апеляційного адміністративного суду 15.04.2015р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_10, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Військовою прокуратурою Львівського гарнізону в ході проведення перевірки ДП МОУ «ЛЗЗК» було встановлено, що 20 листопада 1995 року на підставі договору №51, укладеного між заводом збірних конструкцій №769 і Українсько-канадським спільним підприємством «Коронекс», останньому було передано у власність ангар площею 360,6 кв.м, як розбірний металевий каркас, згідно із специфікацією до вищевказаного договору.

Земля, на якій знаходився вищезазначений ангар за цільовим призначенням відносилась і відноситься до земель оборони, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею виданого Державному підприємству МОУ «ЛЗЗК» на підставі ухвали 3-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів від 24.12.1998 року № 108 і зареєстрованого 08.06.1999 року за №98 в книзі №1-3 довідкою управління земельних ресурсів в м.Львові за вих.№40/01-15/510 від 05.02.2008 року.

19.11.1996 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на підставі укладеного договору між ДП МОУ «ЛЗЗК» та Українсько-канадським підприємством «Коронекс», видало останньому реєстраційне посвідчення на право власності на приміщення вищевказаного ангару, як нерухомого майна. Таким чином, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не врахувавши факту реєстрації земельної ділянки, що перебуває в користуванні ДП МОУ «ЛЗЗК» та факту передачі ДП МОУ «ЛЗЗК» ангару у власність Українсько-Канадському спільному підприємству «Коронекс» на підставі договору № 51 від 20.11.1995 року як розбірні металеві каркаси, згідно із специфікацією до вищевказаного договору, зареєструвало такий ангар як нерухоме майно, зазначивши при цьому його місцезнаходження за адресою: вул.Шевченка, 134.

З матеріалів, які містяться в інвентаризаційній справі вбачається, що за Актом №1 приймання - передачі основних засобів від 04.12.1995 року передано в експлуатацію Українсько-Канадському спільному підприємству «Коронекс» склад із збірних металевих каркасів, який знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Шевченка,134, загальною площею 365кв.м.

В подальшому, на адресу відповідача було скеровано звернення від підприємства «Коронекс» від 18.11.1996 року щодо виготовлення технічної документації та реєстрації приміщення за адресою: АДРЕСА_1

З оригіналу реєстраційного посвідчення, що міститься у інвентаризаційній справі, вбачається про здійснення реєстрації на приміщення загальною площею 365 м кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить Українсько-Канадському спільному підприємству «Коронекс» на підставі договору про обмін приміщеннями №51 від 20.11.1995 року. Вказане реєстраційне посвідчення видано 19.11.1996 року за №793.

Як засвідчують матеріали інвентаризаційної справи, приміщення ангару за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві приватної власності за фірмою «Stanex Rorft S.L.» на підставі договору про перевід боргу від 27.03.1998 року. Вказане реєстраційне посвідчення видано 10.07.1998 року за №793.

В подальшому, цей набувач здійснив продаж приміщення ангару, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 товариству «Тівіс» на умовах договору купівлі-продажу від 28.10.2002 року та акту прийому-передачі від 28.10.2002 року. Реєстраційне посвідчення №793 від 07.11.2002 року. ТзОВ «Тівіс» було втрачено правовстановлюючі документи на приміщення ангару, про що зазначається у рішення господарського суду Львівської області від 13.05.2008 року у справі №24/45. Також у вказаному рішенні зазначається про те, що приміщення ангару розташоване на АДРЕСА_1 на виконання розпорядження Міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 31.08.1993 року №979. Вказаним рішенням було визнано право власності за ТзОВ «Тівіс» на приміщення ангару площею 360,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1. Об'єкт зареєстровано у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.07.2008 року в реєстровій книзі №2, номер запису 793, реєстраційний номер 18178246.

За умовами договору купівлі-продажу від 07.07.2008 року право власності на об'єкт набуто за ОСОБА_10, котра залучена до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з характеристики спірної споруди, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи (папка 268) Львівського обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». З допоміжної таблиці №1 (стор.10 справи) вбачається,що у ч. ІІІ Технічний опис і визначення зносу, зазначена характеристика споруди, а саме, вказано наступне: фундамент - бутобетон, стіни і перегородки - металеві, покрівля - метал, підлога -бетон. З вказаної інформації, суд першої інстанції прийшов до висновків, що приміщення ангару по АДРЕСА_1 містить бетонний фундамент, тобто є нерухомим майном та підлягало Державній реєстрації.

Натомість скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір №51 від 20.11.1995 року, на підставі якого здійснилася державна реєстрація складу із збірних металевих конструкцій, не відноситься до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанції передчасними, враховуючи наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон), Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення), а також іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації (ст.3). Статтею 4 цього Закону в свою чергу передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачена у ст. 24 названого Закону, відповідно до якої у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Аналогічна за змістом норма міститься і в п.3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюста № 7/5 від 07.02.2002р. (в редакції станом на час виникнення спору).

Зазначений перелік є виключним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, розглядаючи справу та приймаючи різні за змістом судові рішення, судами попередніх інстанцій фактично так і не було надано оцінку діям Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» пов'язаним з видачею реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року за № 793, яким зареєстровано приміщення, площею 360,6 кв.м. в цілому на праві колективної власності за Українсько-Канадським спільним підприємством «Коронекс»

Натомість як суд першої, так і суд апеляційної інстанції акцентували увагу на наданні правової оцінки договору №51 від 20.11.1995 року укладеного між заводом збірних конструкцій №769 і Українсько-канадським спільним підприємством «Коронекс».

Крім того, судами попередніх інстанцій не було враховано, що вирішуючи питання про законність або незаконність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, судам належало зробити висновки на відповідність цього рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Між тим, суд касаційної інстанції позбавлений права перевірити зазначені обставини та усунути можливі зазначені порушення, оскільки відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що рішення судів вимогам ст. 159 КАС України не відповідають. Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220 КАС України допущені порушення не можуть бути перевірені і усунуті судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення, ухвалені у даній справі, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справу суду належить врахувати недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали і правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права.

Одночасно з викладеним, під час нового розгляду судам попередніх інстанцій необхідно дослідити питання щодо належного застосування у даних правовідносинах норм матеріального та процесуального права з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 11.04.2017р. у справі № 21-3632а16 та у постанові Верховного Суду України від 29.03.2016р. у справі № 21-5430а15.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2013р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду 15.04.2015р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: