Справа № 804/3938/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 р. Справа № 804/3938/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівІлькова В.В. Царікової О.В., Голобутовського Р.З.,
при секретаріДраготі С.А.,
представника позивача представника відповідача 2 ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності притиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_7 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області протиправною, яка виразилась в ухиленні від прийняття рішення з розгляду заяв ОСОБА_7 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги;
- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей" та скласти відповідний висновок та звернутися з ним до Міністерства внутрішніх справ України про виплату;
- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей" та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.
У обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідності до положень чинного законодавства України позивач звернувся із заявами до відповідачів із вимогою про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 150-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Проте, будь-яких рішень щодо його заяв так і не було прийнято. З метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши у письмових запереченнях проти позову про те, що 08.11.2016 року повідомлено ОСОБА_7 про те, що вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 чинність цих норм не поширюються на позивача, оскільки він проходив службу та отримав травму в органах внутрішніх справ (міліції). Крім того, зазначено, що ОСОБА_7, як працівнику міліції, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" (у редакції, чинній на дату встановлення інвалідності позивачу - 01.07.2014р.) та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням 3-ї групи інвалідності в розмірі 18 205,56 гривень.
Представником позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача 2 не заперечував про розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин суд, керуючись положеннями ч. 6 ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення позивача та представника відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_8 проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом ГУМВС від 18.03.2014 року № 61 о/с звільнений у відставку за пунктом 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.
Відповідно до акту про нещасний випадок №1/11 від 16.05.2011 року унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.04.2011 року колишній начальник сектору пожежотехнічних досліджень відділу вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області підполковник міліції ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої надбрівної дуги та верхньої повіки справа, гематома повік правого ока, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Даний нещасний випадок, відповідно до зазначеного акту визнаний таким, що стався під час проходження служби при виконанні службових обов'язків (а.с. 11-12).
Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 13.02.2014 року серії АГ №0000857 ОСОБА_7 встановлена втрата професійної працездатності - 15% на підставі свідоцтва про хворобу № 858 від 06.12.2013 року, виданого військово-лікарською комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області та акту про нещасний випадок №1/11 від 16.05.2011 року.
За заявою позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 15% втрати працездатності під час проходження служби в ОВС.
Відповідно до висновку від 14.05.2014 року про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно Закону України від 20.12.1990 року №565-XII "Про міліцію" ГУМВС України в Дніпропетровській області подано матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_7
Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення від 23.06.2014 року №1761, ОСОБА_7 виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 2988,90 гривень.
Відповідно до довідок медико-соціальної експертної комісії від 02.07.2014 року серії АВ № 0249265 та серії АГ № 0000860 ОСОБА_7 встановлена, з 12.06.2014 року III група інвалідності та на підставі свідоцтва про хворобу від 06.12.2013 року № 858 встановлена втрата професійної працездатності - 35%.
04.08.2014 року позивачем подано начальнику НДСКУ при ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності та 35% втрати працездатності під час проходження служби.
10.10.2014 року № 5706, виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 18 205,56 грн. (вісімнадцять тисяч двісті п'ять гривень п'ятдесят шість копійок).
10.10.2016 року ОСОБА_7 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області та Міністерства внутрішніх справ України із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі постанови КМУ від 25.12.2013 року №975, у якій позивач просив прийняти рішення щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до статей 16 та 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.
Листом від 02.11.2016 року за №15/2-1-2060 департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України та листом від 08.11.2016 року ГУМВС у Дніпропетровській області за №1/Л-9048/Бр повідомлено ОСОБА_7 про те, що вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 щодо виплати одноразової грошової допомоги здійснюється військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Оскільки ОСОБА_7 проходив службу та отримав травму в органах внутрішніх справ (міліції), чинність зазначених вище нормативних актів на позивача не поширюються. Також зазначено, що ОСОБА_7, як працівнику міліції, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" (у редакції, чинній на дату встановлення інвалідності позивачу - 01.07.2014р.) та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням 3-ї групи інвалідності в розмірі 18 205,56 гривень. (а.с. 19).
З урахуванням вищевикладеного, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свої прав та законних інтересів, оскільки, на думку позивача, бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області виразилась в ухиленні від прийняття рішення з розгляду його заяв від 10.10.2016 року щодо виплати йому одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Судом встановлено, що позивач на час звільнення з органів внутрішніх справ (18.03.2014 року) мав правовий статус міліціонера, який визначається відповідно до положень Закону України "Про міліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Відповідно до норм статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
У разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір одноразової грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України постановою від 12 травня 2007 року №707 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі по тексту - Порядок №707).
Згідно пунктом 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі, зокрема у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.
Відповідно до п. 1.3. Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі, зокрема у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.
Пунктом 7 Порядку №707 передбачено, що орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).
МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.
Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.
Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі. Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.
ОСОБА_7 звернувся із заявою від 10.10.2016 року до ГУМВС в Дніпропетровській області та МВС України, у якій позивач просив прийняти рішення щодо призначення і виплатити йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до статей 16 та 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.
08.11.2016 року ГУМВС за №1/Л-9048/Бр було надіслано лист ОСОБА_7, у якому було зазначено, що вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 щодо виплати одноразової грошової допомоги здійснюється військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Оскільки ОСОБА_7 проходив службу та отримав травму в органах внутрішніх справ (міліції), чинність зазначених вище нормативних актів на нього не поширюються. Крім того, зазначено про те, що позивачу вже призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 3-ї групи інвалідності в розмірі 18 205,56 гривень.
Також, 02.11.2016 року вих. №15/2-1-2060 Міністерством внутрішніх справ України було надіслано лист позивачу, у якому зазначено, що ОСОБА_7 проходив службу в міліції та не був військовослужбовцем, чинність Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві на нього не поширюються. Крім того, зазначено про те, що позивачу вже призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 3-ї групи інвалідності в розмірі 18 205,56 гривень.
У вищезазначеному листі було зазначено, що ОСОБА_7 на час звільнення з ОВС (18.03.2014 року) мав правовий статус міліціонера, а тому умови та порядок виплати позивачу одноразової грошової допомоги регулюється нормами Закону України "Про міліцію" і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції №707, затвердженим постановою КМУ від 12.05.2007 року.
Рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю працівника міліції приймає Міністерство внутрішніх справ України, а Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, тобто орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, подає МВС висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 Порядку №707.

Однак, подані заяви ОСОБА_7 від 10.10.2016 року по суті не були розглянуті відповідачами, а лист Міністерства внутрішніх справ України від 02.11.2016 року вих. №15/2-1-2060 та лист Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 08.11.2016 року вих. № 1/Л-9048/Бр не можуть вважатися належним розглядом заяви по суті, так як згідно Порядку №707 МВС України, передбачено саме прийняття відповідного рішення.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність розгляду належним чином, по суті, з прийняттям рішень щодо заяв ОСОБА_7 від 10.10.2016 року у Міністерстві внутрішніх справ України та Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Колегія суддів вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_7 від 10.10.2016 року про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей" та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_7 від 10.10.2016 року про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей".

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_7 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності притиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_7 від 10.10.2016 року про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей".

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_7 від 10.10.2016 року про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист війсковослужбовців та членів їх сімей".

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Судді В.В Ільков Р.З.Голобутовський О.В.Царікова