Справа № 826/23141/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 липня 2017 року №826/23141/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомпублічного акціонерного товариства «Сувенір»
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Сувенір» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.05.2015 № та від 27.05.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 08.05.2015 №2861/26-51-22-04/02970406, прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.02.2015 №7.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 08.05.2015 №2861/26-51-22-04/02970406 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 23.02.2015 №7. Письмових заперечень проти позову не надав.

Адміністративну справу №826/23141/15 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Сувенір» з питань фінансово-господарських відносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» за період діяльності з 01.04.2012 по 31.07.2012.

Перевіркою встановлено порушення публічним акціонерним товариством «Сувенір» пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 54 733,00 грн. та підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 57 469,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 08.05.2015 №2861/26-51-22-04/02970406 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 27.05.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 71 836,25 грн., у тому числі: 57 469,00 грн. - основний платіж, 14 367,25 грн. штрафні (фінансові) санкції;

від 27.05.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 68 416,25 грн., у тому числі: 54 733,00 грн. - основний платіж, 13 683,25 грн. штрафні (фінансові) санкції..

Публічне акціонерне товариство «Сувенір» не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08.05.2015 №2861/26-51-22-04/02970406 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між публічним акціонерним товариством «Сувенір» та товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік». Так, в акті перевірки зазначено, що договорів та первинних документів до перевірки не надано.

З матеріалів справи вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Сувенір» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» (виконавець) укладено типові договори про виконання робіт від 27.04.2012, від 28.05.2012, від 31.05.2012, від 27.06.2012, від 25.07.2012, відповідно до яких замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати у відповідності до умов даного договору роботи:

- з технічного обслуговування інженерних мереж та систем електромереж за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30;

- з прочистки каналізаційних мереж та оглядових колодязів за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30;

- з технічного обслуговування водопровідної та каналізаційної систем за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30;

- з технічного обслуговування водопровідної та каналізаційної систем, технічного та гідравлічного випробування водопровідних та опалювальних систем, за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30;

- з прочистки каналізаційних мереж та оглядових колодязів за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 27.04.2012, від 28.05.2012, від 31.05.2012, від 27.06.2012, від 25.07.2012, рахунків-фактур, актів здачі-прийняття робіт, реєстр виданих та отриманих податкових накладних, податкових накладних, виписок з банківського рахунку.

Також, позивачем надано свідоцтво про право власності, яке підтверджує належність публічному акціонерному товариству «Сувенір» на праві приватної власності майнового комплексу площею 7433,800 кв.м., за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30.

Окрім того, позивачем надано копії договорів оренди нерухомого майна, відповідно до яких публічним акціонерним товариством «Сувенір» передана у користування третім особам частина приміщень, за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 30.

Суд проаналізувавши надані позивачем договори та первинні бухгалтерські документи встановив, що в рахунках-фактури та в податкових накладних не зазначено ініціали та посада особи, яка їх виписала.

У свою чергу, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між публічним акціонерним товариством «Сувенір» та товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» посилається на те, що у провадженні відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Київській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000041 за фактом проведення сумнівних операцій за участі службових осіб, у тому числі товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 205, частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України та на свідчення, по даному кримінальному провадженню, ОСОБА_1., який повідомив, що зареєстрував допиту товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» за грошову винагороду, без мети займатися фінансово-господарською діяльністю, договори та первинні бухгалтерські документи не підписував, підприємствам-контрагентам товар не постачав.

Суд наголошує, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено підстав не надання договорів та первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» до перевірки Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Окрім того, як вбачається з акта перевірки, внаслідок взаємовідносин публічного акціонерного товариства «Сувенір» з товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон монтаж механік» були порушені фіскальні інтереси держави, наявність відхилень задекларованих позивачем сум податків.

Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.