Справа № 263/11406/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Томілін О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року справа №263/11406/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 263/11406/16-а за позовом ОСОБА_2 до Запорізької митниці державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Запорізької митниці державної фіскальної служби (далі відповідач, митний орган) про скасування постанови у справі про порушення митних правил (а.с.2-3).

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено (а.с.44-45).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги викладене по суті в постанові митного органу, в якій відсутня обєктивна сторона правопорушення, оскільки не зазначено порушення, передбачене законодавством. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення митним органом права позивача на участь у складанні постанови про адміністративне правопорушення. Посилається на порушення відповідачем строку притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с.54-55).

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А кв. 40, НОМЕР_2, виданий 02 лютого 2001 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.10).

Відповідач, Запорізька митниця державної фіскальної служби, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Митницю державної фіскальної служби України та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Митним кодексом України.

12 лютого 2015 року до Запорізької митниці Державної фіскальної служби надійшов лист від Відділу ДАІ з обслуговування міста Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області від 11 лютого 2015 року № 10/16-603, відповідно до якого 09 лютого 2015 року, співробітниками ДАІ на блок посту а/д М-18, 310 км, було зупинено транспортний засіб «VW PASSAT», кузов WVWZZZ3BZ3P293329, реєстраційний номер «АН0715СІ» під керуванням громадянина ОСОБА_2.

Згідно Програмного інформаційного комплексу «Інспектор 2006» та бази даних Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи, транспортному засобу «VW PASSAT», кузов WVWZZZ3BZ3P293329 належить державний реєстраційний номер 817BJH (країна реєстрації Естонія). Вказаний транспортний засіб на митну територію України було ввезено 25 березня 2013 року в зоні діяльності Відділу митного оформлення № 3 митного поста «Доманово» Ягодинської митниці Міндоходів, громадянином ОСОБА_2, адреса згідно ЄАІС: м. Маріуполь, вул. Казанцева, 22А, по смузі руху «Зелений коридор» в митному режимі «Транзит».

Згідно бази даних ЄАІС, 16 липня 2013 року постановою Східної митниці Міндоходів по справі про порушення митних правил від 23 травня 2013 року № 272/70000/13 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України передбачено адміністративна відповідальність та накладено штраф у розмірі 8 500 грн.

Митним органом 24 березня 2015 року винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0046/11200/15, якою громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 181 100,79 грн.

Підставою для прийняття спірної постанови стали висновки митного органу про порушення позивачем вимог та обмежень, встановлених розділом V Митного кодексу України, а саме: використання товару стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж тих, у звязку з якими було надано такі пільги.

Сума несплачених митних платежів згідно зі службовою запискою Управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання Запорізької митниці від 26 лютого 2015 року № 08-70-25-20/293-ЕП, з урахуванням положень статті 296 Митного кодексу України, складає 60366,93 грн. (ввізне мито 2789,56 грн., акциз 42 866,95 грн., податок на додану вартість 14710,42 грн.).

Суть спірних правовідносин у правомірності винесення митним органом постанови у справі про порушення митних правил, що регулюється Митним кодексом України та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова є законною та обґрунтованою, оскільки факт порушення позивачем норми статті 95 Митного кодексу України є доведеним.

Відповідно до статті 70 Митного кодексу України встановлені види митних режимів. Положеннями статті 71 Митного кодексу України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Таким чином, вибір митного режиму, поміщення у митний режим та зміна митного режиму є виключним правом декларанта.

Судом встановлено, що при митному оформленні вказаний транспортний засіб на митну територію України було ввезено в зоні діяльності Відділу митного оформлення № 3 поста «Доманово» Ягодинської митниці Міндоходів по смузі «Зелений коридор» в митному режимі «транзит», про що свідчить доповідна записка, наявна в матеріалах справи. Позивачем дії зазначеного митного органу, щодо встановлення такого митного режиму, не оскаржувались. Дії Ягодинської митниці Міндоходів, щодо поміщення автомобіля в режим «транзит», а не режим «тимчасове ввезення», яка не є стороною у справі, судом не оцінено на предмет їх відповідності законодавству, оскільки не є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 Митного кодексу України, транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, і для автомобільного транспорту такий строк складає 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною 1 та частиною 4 статті 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, посилання позивача на те, що товари, транспортні засоби ввозяться на митну територію України зі звільненням від оподаткування митними платежами, суд до уваги не приймає, оскільки в межах розгляду даної справи, на позивача накладено стягнення не за несплату митних платежів при ввезенні автомобіля на митну територію України, а за порушення ним митних правил в частині порушення строку вивезення автомобіля, який було поміщено в режим «транзит».

Колегія суддів не приймає твердження апелянта про притягнення останнього до відповідальності одного виду (відповідальність за порушення митних правил) за одне й те саме діяння, оскільки з дослідженої постанови в справі про порушення митних правил вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за різні правопорушення: за перевищення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на 10 діб, а в даному випадку позивач притягнутий за протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені статтею 485 Митного кодексу України.

Згідно статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Отже, враховуючи вчинення ОСОБА_2 двох адміністративних правопорушень, за які передбачено відповідальність по статтям 470, 485 Митного кодексу України, у повній відповідності до норм статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 470, 485 Митного кодексу України.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його права на захист, оскільки про складання протоколу та дату і час слухання справи про порушення митних правил, йому не було відомо, спростовуються матеріалами справи, зокрема, фіскальними чеками про відправлення за місцем його проживання кореспонденції з повідомленнями про вручення та повідомленням про вручення поштового відправлення, з відміткою про повернення за закінченням терміну давності.

Згідно до копії паспорта ОСОБА_2 місце проживання зареєстрував за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 8 статті 494 Митного кодексу України протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не перебувала за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Таким чином, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил.

Щодо твердження позивача про закінчення строків притягнення його до адміністративної відповідальності в справі № 0046/11200/15 суд зазначає наступне.

Так, згідно частини 1 статті 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2015 року відповідач виявив порушення позивачем митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України, а прийняв постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення 24 березня 2015 року, тобто у передбачені законодавством строки.

Відповідно до частини першої статті 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження відсутності складу порушення митних правил, що також не надано позивачем й під час апеляційного розгляду справи.

Отже, позивач допустив порушення вимог статті 485 Митного кодексу України, яка передбачає відповідальність, зокрема, за використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

При цьому, колегія суддів розцінює тривалу експлуатацію транспортного засобу позивачем (2013-2015 роки), як безумовний доказ використання в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги (транзит).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та законність постанови в справі про порушення митних правил № 0046/11200/15.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 263/11406/16-а залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 263/11406/16-а за позовом ОСОБА_2 до Запорізької митниці державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_3