Справа № 824/2312/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/2312/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Чернівецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області звернулась до суду з позовом з урахуванням зменшення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 2139753,74 грн., в т.ч. до Державного бюджету України 2138511,30 грн., до місцевого бюджету м. Чернівці -1242,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 08.02.13р. по 12.02.2013 року ДПС в Чернівецькій області проведено перевірку 19 січня 2010 року посадовими особами позивача було проведено документальну планову перевірку щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єкта господарської діяльності приватного підприємця ОСОБА_1, в ході якої виявлено численні порушення вимог податкового законодавства. За наслідками проведеної перевірки складено Акт від 19 січня 2010 року №123/17-120/НОМЕР_1, яким встановлено несплату указаної суми податкового зобов'язання до бюджету.

За наслідками розгляду акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 19.01.2010 року №: розмірі 2063880,00 грн.; № /0 в розмірі 9398,00 грн. ; № 000014017 в розмірі 980,78 грн.; № /0 в розмірі 46437,30 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.04.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2011 року, позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у сумі 2140282,71 грн. на користь Державної податкової інспекції в м.Чернівці. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.09.2015 року скасовано постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2011 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.12.2016 р. позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки заборгованість зменшилась на 528,97 грн., відтак позивач просить суд стягнути з рахунків платника податків у банках податкового боргу загальну суму 2139753,74 грн., в т.ч. до Державного бюджету України 2138511,30 грн., до місцевого бюджету м. Чернівці -1242,44 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач щодо задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити у позові. При цьому вказувала, що не погоджується з твердженням позивача про наявність у неї боргу. Зазначала, що з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями стосовно неї категорично не погоджується, тому нею подавався позов про їх скасування.

У судовому засіданні сторони надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи приписи ст. 122 КАС України, суд вважає, що подання до суду сторонами клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об'єктивно оцінивши надані докази, покази свідків, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, зареєстрована як суб'єкт підприємництва 15.10.07р. та взята на облік як платник податків з 18.02.03року (т.1, а.с.24,11).

15.12.2008 року ОСОБА_1 подала до ДПІ у м. Чернівці заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009 рік (а.с.13).

В період з 28.12.2009 р. по 18.01.2010 року посадовими особами позивача на підставі направлення на проведення перевірки № 020062 від 25.12.2009 р. проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.11.2006р. по 30.09.2009р., в ході якої виявлені наступні порушення:

- непроведення розрахунків із споживачами через зареєстрований, опломбований РРО в січні 2008 року на суму 5000,00 грн., в лютому 2008 року на суму 21000,00 грн., в березні 2008 року на суму 195000,00 грн., в квітні 2008р. на суму 7000,00 грн., в травні 2008 року на суму 131100,00 грн., в червні 2008 року на суму 53676,00 грн. (п.1 ст.3 Закону №265);

- здійснення торгівлі продуктами харчування (горіхи чищені) без торгового патенту в період з 22.01.08р. по 16.06.08р. всього 47 днів (п.1 ст.3 Закону №98/96);

- неналежне ведення обліку доходів та витрат за період з 01.11.06р. по 30.09.09р. (несвоєчасно подано звіт суб'єкта малого підприємництва ФОП єдиного податку за 4 квартал 2006 року, 3 квартал 2008 р. та 1 квартал 2009р., не подано звіт за 2 квартал 2009 року, крім того не подано декларацію про доходи за 3 квартал 2009 року та несвоєчасно подано декларацію про доходи за 1 квартал 2007 року, чим порушено п.19.1 ст.19 та п.п. "в" п.19.1 ст.19 Закону №889 (протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв'язку із минуванням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП);

- несплата податку на додану вартість за травень-червень 2009р в розмірі 18796,00 грн. (п.п.2.3.1 п.2.3. ст.2 Закону №168), також за результатами перевірки донараховано 46437,30 грн. податку з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності та 18769,00 грн. податку на додану вартість, про що складено Акт від 19.01.10р. №123/17-120/НОМЕР_1 (а.с.15-22).

Відповідно до розрахунків штрафних санкцій згідно Акту планової виїзної документальної перевірки за порушення п.1 ст.3 Закону №265 застосовано штрафні санкції відповідно до п.1 ст.17 Закону №265 в розмірі 2063880,00 грн.; за порушення ст.3 Закону №98/96 застосовано штрафні санкції відповідно до ст.8 Закону №98/96 в розмірі 980,78 грн.; за порушення п.п.2.3.1. п.2.3. ст.2 Закону №168 застосовано штрафні санкції відповідно до п.п.17.1.3. п.17.1. ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі - Закон №2181) в розмірі 9398,00 грн. (а.с.23).

За наслідками розгляду Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 19.01.2010 року - № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 2063880,00 грн. (а.с.14);

- № /0 по платежу з податку на додану вартість по вітчизняних товарах в розмірі 18796,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 9398,00 грн. (а.с. 14);

- № 000014017 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 980,78 грн. (а.с.14 зворот);

- № /0 по платежу з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності від підприємницької діяльності в розмірі 46437,30 грн. (а.с.14 зворот).

Вказані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій відповідач отримав 19.01.2010 року, що підтверджується підписом ОСОБА_1 про їх отримання.

Вище вказані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій відповідач оскаржував у судовому порядку.

Так, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.10.2010 року по справі № 2а-2874/10/2470 позовну заяву приватного підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернівці про скасування рішень від 19.01.2010 року №/0, , /0, залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строків звернення до суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.11.2010 року по справі № 2а-3348/10/2470 залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 року позовну заяву приватного підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернівці про скасування рішень від 19.01.2010 року №/0, , /0, залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строків звернення до суду.

Ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 року набрала законної сили 22.02.2011 року.

Також відповідачу надсилались податкові вимога форми "Ф" від 26.01.2009 року №1/2485 на суму податкового боргу 162,16 грн. та від 27.07.2009 року №2/8152 на суму податкового боргу. Вказану вимогу відповідач отримав, що підтверджується підписом про отримання. (а.с. 12).

Судом з метою з'ясування обставин справи, було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, у справі оголошувалася перерва, розгляд справи зупинявся у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст.69, 71 КАС України витребувано у відповідача та інших осіб матеріали, які стали підставою

З урахуванням досліджених письмових доказів, письмових доказів наданих сторонами та пояснень представника позивача встановлено наступне.

Дослідженням письмових доказів, зокрема Акту перевірки № 17-120/НОМЕР_1 від 19 січня 2010 року про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2006 року по 30.09.2009 року, встановлено, що перевірка проведена за участю ФОП ОСОБА_1 на підставі наданих матеріалів.

У ході перевірки встановлено, наступні порушення, зокрема: - непроведення розрахунків із споживачами через зареєстрований, опломбований РРО в січні 2008 року на суму 5000,00 грн., в лютому 2008 року на суму 21000,00 грн., в березні 2008 року на суму 195000,00 грн., в квітні 2008р. на суму 7000,00 грн., в травні 2008 року на суму 131100,00 грн., в червні 2008 року на суму 53676,00 грн. (п.1 ст.3 Закону №265); - здійснення торгівлі продуктами харчування (горіхи чищені) без торгового патенту в період з 22.01.08р. по 16.06.08р. всього 47 днів (п.1 ст.3 Закону №98/96); - неналежне ведення обліку доходів та витрат за період з 01.11.06р. по 30.09.09р. (несвоєчасно подано звіт суб'єкта малого підприємництва ФОП єдиного податку за 4 квартал 2006 року, 3 квартал 2008 р. та 1 квартал 2009р., не подано звіт за 2 квартал 2009 року, крім того не подано декларацію про доходи за 3 квартал 2009 року та несвоєчасно подано декларацію про доходи за 1 квартал 2007 року, чим порушено п.19.1 ст.19 та п.п. "в" п.19.1 ст.19 Закону №889 (однак протокол про адміністративне правопорушення не складався у зв'язку із минуванням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП); - несплата податку на додану вартість за травень-червень 2009р в розмірі 18796,00 грн. (п.п.2.3.1 п.2.3. ст.2 Закону №168), також за результатами перевірки донараховано 46437,30 грн. податку з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності та 18769,00 грн. податку на додану вартість. (а.с.15-22).

Відповідно до розрахунків штрафних санкцій згідно Акту планової виїзної документальної перевірки за порушення п.1 ст.3 Закону №265 застосовано штрафні санкції відповідно до п.1 ст.17 Закону №265 в розмірі 2063880,00 грн.; за порушення ст.3 Закону №98/96 застосовано штрафні санкції відповідно до ст.8 Закону №98/96 в розмірі 980,78 грн.; за порушення п.п.2.3.1. п.2.3. ст.2 Закону №168 застосовано штрафні санкції відповідно до п.п.17.1.3. п.17.1. ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі - Закон №2181) в розмірі 9398,00 грн.

За наслідками розгляду Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 19.01.2010 року - № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 2063880,00 грн.; - № /0 по платежу з податку на додану вартість по вітчизняних товарах в розмірі 18796,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 9398,00 грн.; - № 000014017 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 980,78 грн.; - № /0 по платежу з податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності від підприємницької діяльності в розмірі 46437,30 грн.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду в частині надання письмових доказів - в обґрунтування своїх заперечень, правомірності своїх дій, не надав первинні документи бухгалтерського обліку, які стали об'єктом дослідження під час перевірки, на підставі, яких виявлено порушення та прийнято спірні рішення.

Дослідженням адміністративних справ, зокрема: справи № 2а-2874/10/2470 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернівці про скасування рішень від 19.01.2010 року №/0, , /0,, яку залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строків звернення до суду, справи № 2а-3348/10/2470 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернівці, яка ухвалою суду від 25.11.2010 року залишена без розгляду. Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Чернівці залишено без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року без змін. Із змісту справ встановлено, що у вказаних справах ФОП ОСОБА_1 оскаржуючи спірні ППР, в обґрунтування правомірності своїх дій, не надала судам первинні документи бухгалтерського обліку, які стали об'єктом дослідження під час перевірки, на підставі, яких виявлено порушення та прийнято спірні рішення, тобто не довела правомірність своїх дій та не спростувала протиправність дій відповідача при прийнятті спірних рішення.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, нормативно правових актів, що регулюють спірні правовідносини, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази які мають юридичне значення для розгляду справи, встановивши фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку що вимога позивача є обґрунтованою, а адміністративний підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та чинного законодавства України.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. До правовідносин стосовно оподаткування доходів, що були отримані у 2010 році, суд застосовує законодавство, яке було чинним до моменту вступу в законну силу Податкового кодексу України 01 січня 2011 року. Отже, до відносин оподаткування відповідача суд застосовує положення Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 (далі - Закон № 2181).

Так, стосовно податкових повідомлень-рішень №/0, №, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону № 2181, податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Згідно п. 5.4.1. ст. 5 зазначеного Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до пп. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Підпунктом 6.2.4. п. 6.2 ст. 6 Закону №2181 податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

Так, враховуючи вищезазначене відповідачу надсилались податкові вимога форми "Ф" від 26.01.2009 року №1/2485 на суму податкового боргу 162,16 грн. та від 27.07.2009 року №2/8152 на суму податкового боргу. Вказану вимогу відповідач отримав, що підтверджується підписом про отримання.

Згідно із п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнуті в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Пунктом 11 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачено право органів державної податкової служби стягувати заборгованість перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок майна платників податків.

На день винесення рішення по справі ОСОБА_1 має узгоджені податкові зобов'язання по податку на додану вартість, єдиному податку та по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 74892,96 грн., що підтверджується розрахунком податкового боргу, розрахунком пені, корінцями податкових повідомлень-рішень, податковими деклараціями.

Стосовно рішень про застосування фінансових санкцій № , № від 19.01.2010 року суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 11 ч.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірі, встановлених законодавством, а також стягувати до державного бюджету суми заборгованості суб'єктів господарювання за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, та нарахованої на неї пені у порядку, передбаченому Законом № 2181.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» 12 червня 1995 року N 436/95 (далі - Закон № 436), установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день; за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми; за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Пунктом 1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265)передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Статтею 25 вищенаведеного Закону передбачено, що суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Виходячи з того, що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, що здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі, а правові підстави для незастосування РРО, передбачені вищевказаним Законом, у відповідача відсутні, слідує, що він зобов'язаний відповідно до п. 3 ст. 3 Закону 265 застосовувати РРО, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Відповідачем доказів на підтвердження сплати вищенаведеної заборгованості суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» вiд23 березня 1996 року№98/96-ВР (далі - Закон №98) патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів.

Згідно до ст. 7 Закону №98 торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а в разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності місцях; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та надання побутових послуг. Торговий патент має бути відкритим та доступним для огляду.

Торговий патент є чинним на території органу, який здійснив реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності чи з яким погоджено місцезнаходження його структурного (відокремленого) підрозділу за місцем видачі торгового патенту цьому суб'єкту. Передача торгового патенту іншому суб'єкту підприємницької діяльності або іншому структурному (відокремленому) підрозділу суб'єкта підприємницької діяльності не дозволяється.

Торговий патент, виданий для здійснення торговельної діяльності з використанням пересувної торговельної мережі (автомагазини, розвозки тощо), дійсний на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №98 суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють торговельну діяльність, операції з торгівлі готівковими валютними цінностями, операції з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, у разі порушення вимог цього Закону несуть таку відповідальність, зокрема, за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням.

Відповідачем доказів на підтвердження сплати вищенаведеної заборгованості суду не представлено. За таких обставин, сума штрафних (фінансових) санкцій відповідно до розрахунку складає 2064860,78грн.

Враховуючи, що наразі податковий борг відповідачем не сплачено, позовні вимоги слід визнати законними та обґрунтованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16 липня 1999 року №996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вирішуючи спір, суд також виходить висновку, що позивачем не було надано суду первинні документи бухгалтерського обліку щодо здійснення господарської діяльності, які стали об'єктом дослідження під час перевірки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно прийняв оскаржувані рішення, які набрали законної сили, оскільки відповідач не надав суду письмові докази - первинні документи бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження своїх заперечень, які перевірялись посадовими особами позивача під час перевірки, а також не надав доказів протиправності дій посадових осіб позивача при прийнятті спірних рішень.

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, відображеними, зокрема в постанові від 07 лютого 2012 року у справі №21-425во10, в постанові від 01 грудня 2015 року у справі №21-3788а15, постанові від 22 вересня 2015 р. № 21-1359а15, щодо надання оцінки письмових доказів.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов'язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 2139783,21 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем доведено суду правомірність заявлених вимог. На день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, а тому підлягає стягненню у судовому порядку. Крім того, суд зазначає, оскільки не надано письмових доказів в обгрунування свої заперечень, зокрема документів первинного бухгалтерського обліку, які були об'єктом досліджень у ході перевірки на підставі який встановлено порушення та прийнято вищевказані податкові повідомлення-рішення, які набрали законної сили. Доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми заборгованості на день розгляду справи або ж спростовували доводи позивача відповідачем суду не подано.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов'язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і наявним матеріалам, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 86, 94, 122, 128, 158, 159, 161- 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 інд.код.НОМЕР_1) податковий борг на загальну суму 2139753,74 грн., в т.ч. до Державного бюджету України 2138511,30 грн. (два мілліони сто тридцять вісім тисяч п'ятсот одинадцять грн. 30 коп.), до місцевого бюджету м. Чернівці -1242,44 грн. (одна тисяча двісті сорок дві грн. 44 коп.)

3. Копію постанови направити сторонам.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький