Справа № 461/6696/16-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/5894/17

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

за участю секретаря Чигер І.І.

представника апелянта Гур`єва О.В.

представника відповідача Мосієнка Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року у справі № 461/6696/16-а за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС України про скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, а саме постанову від 23.09.2016 в справі про порушення митних правил №2049/20909/16 та закрити провадження у даній справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що при розгляді адміністративних матеріалів відповідач допустив необ'єктивність та неповно з'ясував усі обставини справи. Також вказує, що в оскарженій постанові міститься очевидна невідповідність викладених висновків фактичним обставинам справи. Крім того, вважає, що суб'єктом владних повноважень допущено помилку при кваліфікуванні адміністративного правопорушення, а також пропущено строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить постанову суду першої інстанції скасувати про відмову в задоволенні позовних вимог та закрити провадження в справі про порушення митних правил.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що вона не здійснювала незаконне розпорядження автомобілем, а лише передала автомобіль на зберігання після дорожньо-транспортної пригоди 17.09.2014 ОСОБА_4 Також зазначає не можливим притягнути до відповідальності особу, яка користується авто особисто, а не для комерційного призначення за ст. 469 МК України. Крім цього покликається на порушення відповідачем строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 17.09.2014 близько 07 год. 25 хв. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці громадянка України позивач ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в митному режимі «транзит».

19.04.2014 ОСОБА_3 у відповідності до ст. 192 МК України звернулась до Львівської митниці ДФС з заяво (вх.№16758/13-70-53 від 19.09.2014), в якій повідомила про те, що ввезений нею автомобіль був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді 17.09.2014 та ремонту не підлягає, відтак позивач зазначала, що не може здійснити вивіз даного транспортного засобу за межі митної території України. На підтвердження цієї обставини позивач подала митному органу довідку № 194зн./03/15-2016, видану управлінням превентивної діяльності ГУНП у Львівській області.

23.09.2014 у відповідь на подане звернення відповідач повідомив позивача про, те що не можливо зробити висновок про повне та безповоротне пошкодження ввезеного нею транспортного засобу та запропоновано позивачу доставити транспортний засіб у пункт пропуску через державний кордон, де надати усі наявні оригінали документів, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими транспортний не був своєчасно вивезений за межі митної території України.

28.10.2014 року відповідач листом №13-70-54-23-507, у відповідь на звернення ОСОБА_3 від 21.10.2014 про припинення режиму транзиту, надав позивачу роз'яснення щодо умов, виконання яких є підставою для прийняття рішення про припинення митного режиму транзиту згаданого вище автомобіля.

08.02.2016 року позивач надала пояснення Львівській митниці Державної фіскальної служби України про те, що усіх документів, необхідних для припинення митного режиму транзиту автомобіля станом на момент подання пояснень вона не зібрала, а також повідомила, що даний автомобіль зберігається у с.Суховоля.

07.04.2016 року позивачем було надано додаткові пояснення до пояснень від 08.02.2016. В додаткових поясненнях зазначила, що орієнтовно 16-20.02.2016 вона прибула в с .Суховоля за місцем проживання громадянина ОСОБА_4, де знаходився її транспортний засіб, з метою його вивезення за межі митної території України. Однак свого автомобіля вона не виявила, а громадянин ОСОБА_4 пояснити де знаходиться вказаний автомобіль не зміг. Відтак позивач викликала на місце події поліцію та 22.02.2016 була написана заява до Городоцького відділу поліції про те, що громадянин ОСОБА_4 шахрайським способом заволодів вищевказаним транспортним засобом.

20.05.2016 Городоцьким відділенням поліції вказана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційним № 0000361.

Листом Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 07.04.2016 №6558/13-70-26/С/29 позивача викликано до Львівської митниці ДФС з для надання пояснень щодо не вивезення автомобіля «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2, але на призначений час не з'явилась.

26.09.2016 року відповідачем прийнято постанову, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 469 МК України та накладено стягнення у виді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 850 гривень.

Вважаючи оскаржене рішення протиправним позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що що в діях позивача наявний склад правопорушення передбачений ч. 2 МК України, а саме розпорядження товаром, митне оформлення якого незакінчене, шляхом передачі його третім особам без отримання дозволу митного органу, оскільки автомобіль «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_4 без дозволу митного органу.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 МК України зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, а так само невжиття передбачених частиною четвертою статті 204 цього Кодексу заходів щодо товарів, строк тимчасового зберігання яких під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, шо підтверджується відповідним документом.

Частиною 4 статті 380 МК України визначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Частиною 5 статті 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Митного кодексу України, або поміщені у митний режим відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Так згідно пояснень позивача, що після оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 17.09.2014, працівниками поліції, ОСОБА_4, який визнав себе винним у порушенні правил дорожнього руху та скоєнні дорожньо-траснпортної пригоди, запропонув їй залишити транспортний засіб Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 у себе на зберігання, на що позивач погодилась. Зазначене підтверджується як письмовими пояснення позивача від 07.04.2016 наданих митному органу так і заявою до Городоцького відділу поліції.

Керуючись наведеним вище суд апеляційної інстанції, що позивач вчинила, всупереч нормам МК України, а саме розпорядилася товаром - автомобілем «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 митне оформлення якого не закінчено та який перебуває під митним контролем без дозволу митного органу, а тому вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржену постанову про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за порушення митних правил передбаченого ч. 2 ст. 469 МК України.

Щодо покликання апелянта на те що не можливо притягнути до відповідальності особу, яка користується авто особисто, а не для комерційного призначення за ст. 469 МК України колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач. Відтак, до поняття товари включаються будь-які речі, у тому числі, транспортні засоби особистого користування.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на те, що порушено строки притягнення до адміністративної відповіднальності з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Стаття 467 МК України не визначає вичерпного переліку триваючих правопорушень.

За змістом листа роз'яснення Мінюсту України від 17.07.2007 за № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Крім цього, попередньо, листом Мінюсту України від 01.12.2003 № 22-34-1465 було також роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, триваючі правопорушення слід розглядати з моменту їх суб'єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Як встановив суд першої інстанції та знайшло свої відображення в матеріалах справи позивач вперше повідомив Львівську митницю Державної фіскальної служби України про передачу транспортного засобу Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 на зберігання третім особам лише 07.04.2016. Постанова про притягнення громадянки ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності прийнята відповідачем 26.09.2016, відтак Львівською митницею Державної фіскальної служби дотримано строків встановлених ст. 467 МК України.

Крім цього відповідно до ст. 247, ч. 3 ст. 284 КпАП України право закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення має лише орган, до компетенції якого віднесений розгляд справ про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. Відтак, відсутні правові підстави для закриття провадження по справі щодо ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 495 МК України посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року у справі № 461/6696/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний

Повний текст ухвали складено 31 липня 2017 року