Справа № 15446/08/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2010-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 червня 2010 р. № 2а- 15446/08/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченка А.В.,

суддів Бартош Н.С., Чалий І.С.

при секретарі - Король Д.О.

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

прокурорів Белашова А.М., Рудік М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Харківській області, з участю прокуратури Харківської області та військової прокуратури центрального регіону, про визнання незаконними дій, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УСБУ в Харківській області, ГУМВС України в Харківській області, Богодуховського РВ ГУМВСУ в Харківській області, ДПА в Харківській області, МВС України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, стягнення заподіяної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 25 квітня 2008 року невідомі йому співробітники правоохоронних органів вилучили увесь товар, який знаходився у позивача у володінні, а також орендовані ним транспортні засоби девять автомобілів. Зазначений товар на прохання позивача останньому з боку УСБУ в Харківській області та ДПА в Харківській області не повертався.

Вважав, що дії відповідачів стосовно вилучення в нього товару, а також відмові в його поверненні протиправні. При цьому в обґрунтування своєї позиції позивач посилався на положення ст. 19 та 92 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про міліцію», ст. 25 Закону України «Про Службу безпеки України».

До початку розгляду справи по суті позивач відповідно до 51 КАС України змінив позовні вимоги, і які ухвалою чуду були прийняті до провадження, та прохав суд визнати незаконними дії Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо припинення повернення позивачу майна товару, який знаходився в його володінні та був вилучений у нього.

В зміненому позові позивач зазначив, що вже після подання ним адміністративного позову одним з відповідачів Управлінням СБ України в Харківській області, було частково проведено повернення йому вилученого у нього майна товару.

Так згідно відповідних актів приймання передачі від 22 жовтня 2008 року йому було повернуто відповідний товар від юридичної особи, якій такий товар був переданий відповідачем на зберігання, а саме ТОВ ВП «Гулівер». Такий товар передавався в присутності представників відповідача. Також позивачем були отримані відповіді від відповідача УСБУ в Харківській області: листи від 15.11.2008 року та від 20.10.2008 року щодо прийняття рішення про повернення йому транспортних засобів та вилученого товару. Проте після 23 жовтня 2008 року повернення позивачу відповідного майна, що було в нього вилучене, зупинене відповідачем УСБУ в Харківській області та товар йому не повертався.

Вважає такі дії відповідача УСБУ в Харківській області щодо зупинення повернення йому майна товару, безпідставними та незаконними, такими, що порушують його права та законні інтереси.

У судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов, прохав його задовольнити. Вказував безпосередньо на те, що дії відповідача щодо зупинення повернення позивачу товару, який було вилучено у позивача є неправомірними, такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Зокрема посилався на те, що згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок та підстави вилучення та подальше утримання майна визначений для відповідача ОСОБА_5 процесуальним законодавством, Законом України «Про Службу безпеки України», зокрема статтею 25. Станом на жовтень 2008 року у відповідача були відсутні підстави для утримання вилученого у позивача в квітні 2008 року товару. Через зазначені обставини частина товару була повернута позивачу згідно актів приймання передачі товарів від 23.10.2008 року. Зупинення відповідачем повернення товару позивачу вважає необґрунтованим, неправомірним, а й отже не законним. Прохає суд за результатами розгляду адміністративного позову задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням змін в повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з формальних підстав, також надав до суду в обґрунтування заперечень на позовну заяву документи щодо листування між ним, позивачем та іншими правоохоронними органами, зокрема ДПА у Харківській області, прокуратурою Харківської області. Представник відповідача вказував на те, що дійсно 25 квітня 2008 року у позивача працівниками Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області було проведено вилучення товарів у відповідній кількості згідно наданих позивачем документів договорів зберігання на товар та накладних на його отримання. При цьому в подальшому зазначений товар було передано від вказаного правоохоронного органу до відповідача, який проводив перевірку на наявність в діях позивача складу злочину. В подальшому у жовтні 2008 року частина товару була повернута, а повернення іншої частини було дійсно зупинено.

Прокурор Харківської області підтримав позицію відповідача та зазначив, що зупинення повернення майна позивачу відбувалось на, як він вважає, законних підставах з урахуванням повноважень відповідача. Проте саме з яких підстав та з посиланнями на які норми чинного законодавства таке зупинення в поверненні товару було здійснене прокурор пояснити не зміг. Прохає суд за результатами розгляду адміністративного позову відмовити в його задоволенні.

Військовий прокурор, що вступив до участі у справі також підтримав позицію відповідача та прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, військового прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_4, зареєстрований як фізична особа підприємець, про що виконавчим комітетом Харківської міської ради видане свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 11.10.2000 року.

Згідно договору складського зберігання та подальшої реалізації від 19 квітня 2008 року, що укладений між позивачем та ФО-П ОСОБА_6, накладним № 1904/1 від 19.04.2008 року, № 1904/2 від 19.04.2008 року, № 1904/3 від 19.04.2008 року, № 1904/04 від 19.04.2008 року, № 1904/5 від 19.04.2008 року, № 1904/6 від 19.04.2008 року, позивач отримав від ФО-П ОСОБА_6 товари народного споживання.

Зазначений товар був частково завантажений в автомобілі та відповідно до умов договору зберігання б/н від 20.04.2008 року, укладеного між позивачем та громадянином ОСОБА_7, знаходився на зберіганні за адресою: Харківська область, місто Богодухів, вулиця Ахтирська, 27

Як вбачається з пояснень сторін, а також матеріалів справи, 24 квітня 2008 року співробітниками Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області було вилучено зазначений товар, а також автомобілі, та в подальшому вони були передані у відання відповідача.

Так згідно листа в.о. начальника Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області № С176 від 13.10.2008 року позивача повідомлено про те, що вилучення товару працівниками Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області не проводилось, а лише проведено огляд автомобілів, завантажених товаром. В подальшому матеріал перевірки (ЖРЗПЗ № 656 від 25.04.2008 року) разом із автомобілями та вантажем направлені в порядку ст. 97 п. 3 КПК України за підслідністю до УСБУ в Харківській області, згідно супровідного листа (вих. № 3019 від 30.04.2008 року) так акту прийому передачі.

Згідно листа відповідача від 08.09.2008 року № 70/6-С-65/7, останній підтвердив, що отримав згідно акту прийому передачі від співробітників Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області вилучені у позивача товари та автотранспортні засоби.

Відповідно договору № 27 від 26.06.2008 року про зберігання вилучених товарів по кримінальній справі № 1774, що укладений між відповідачем та ТОВ ВП «Гулівер»вилучений у позивача товар був переданий відповідачем на зберігання та знаходився на зберіганні у зазначеного товариства.

Матеріалами справи, зокрема актами приймання передачі товару від 22 жовтня 2008 року, підтверджується, що відповідач розпочав повернення вилученого у позивача товару. При цьому самим відповідачем в направлених листах на адресу позивача зазначається, що повернення вилученого у останнього товару відбувається у звязку із відсутністю підстав для його подальшого утримання. Так, як вбачається з листа відповідача від 15.11.2008 року № 70/6-С73/7 04 липня 2008 року директору ТОВ ВП «Гулівер», якому було передано для відповідального зберігання вилучені автотранспортні засоби, надано листа від 04.10.2008 року № 70/6/2060 з вказівкою про їх повернення.

Також згідно листа відповідача від 20 жовтня 2008 року № 70/6/-2186нс вбачається, що у звязку із закінченням перевірки стосовно затримання 24 квітня 2008 року співробітниками ДДСБЕЗ МВС України 9-ти автомобілів, в яких знаходились товари народного споживання, слідчим відділом відповідача прийнято рішення щодо повернення вилученого товару та автомобілів безпосередньо позивачу ОСОБА_4

Отже, вказані обставини та матеріали справи свідчать про прийняття рішення відповідачем щодо повернення вилученого у позивача товару та автотранспортних засобів у звязку з закінченням проведення відповідачем перевірки та відсутності відповідних підстав для подальшого утримання вилученого майна.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статей 1, 2, 3, 4 та 5 Закону України «Про Службу безпеки України»Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

На Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Діяльність Служби безпеки України, її органів і співробітників ґрунтується на засадах законності, поваги до прав і гідності особи, позапартійності та відповідальності перед народом України.

Правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.

Діяльність Служби безпеки України здійснюється на основі дотримання прав і свобод людини.

У виняткових випадках з метою припинення та розкриття державних злочинів окремі права та свободи особи можуть бути тимчасово обмежені у порядку і межах, визначених Конституцією та законами України.

Орган Служби безпеки України у разі порушення його співробітниками при виконанні службових обов'язків прав чи свобод людини повинен вжити заходів до поновлення цих прав та свобод, відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди, притягнення винних до відповідальності.

Служба безпеки України на вимогу громадян України у місячний строк зобов'язана дати їм письмові пояснення з приводу обмеження їх прав чи свобод. Такі особи мають право оскаржити до суду неправомірні дії посадових (службових) осіб та органів Служби безпеки України.

Статтею 25 Закону України «Про Службу безпеки України»визначено, що у разі проведення заходів щодо боротьби з тероризмом і фінансуванням терористичної діяльності Служба безпеки України, її органи і співробітники мають також право в тому числі за постановою слідчого та з санкції відповідного прокурора по нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності, а у невідкладних випадках з наступним повідомленням прокурора протягом доби в разі загрози знищення, приховування або втрати предметів чи документів, які можуть бути використані в розкритті та розслідуванні злочинної діяльності, на строк до 10 діб опечатувати архіви, каси, приміщення (за винятком жилих) чи інші сховища, брати їх під охорону, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності фізичних та юридичних осіб, вилучати предмети і документи із складанням відповідного акта. Копії акта вручаються громадянину чи представнику підприємства, установи, організації.

Отже за відсутності підстав щодо вилучення відповідного майна у позивача, з урахуванням вимог статей Конституції України, Закону України «Про Службу безпеки України», Кримінально-процесуального кодексу України, відповідач не тільки не мав повноважень щодо подальшого фактичного утримання у себе такого вилученого майна, але ж відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про Службу безпеки України» був зобовязаний поновити права позивача шляхом повернення вилученого майна.

Статтями 1212 та 1213 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відтак, з огляду на вищевикладені факти так обставини, положення діючого законодавства, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача щодо зупинення повернення майна товару народного споживання позивачу суперечить положенням зазначених норм Конституції України, Закону України «Про Службу безпеки України», а отже є незаконними, у звязку з чим позовні вимоги позивача щодо визнання таких дій підлягають задоволенню.

Крім того згідно з п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Управлінням Служби безпеки України в Харківській області в підтвердження правомірності своєї позиції суду не було надано жодного доказу.

Доводи відповідача, прокурора та військового прокурора щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову не є обґрунтованими, такими, що вказують на законність дій відповідача, посилання їх представників у судовому засіданні на певні документи не спростовують позиції позивача з приводу незаконності дій відповідача з огляду на відсутність в таких посиланнях так документах визначених законом обставин та прав, які б надавали можливість відповідачу здійснювати утримання вилученого у позивача майна.

Керуючись статтями 2, 4, 69-71, 160 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання незаконними дій задовольнити.

Визнати незаконним дії Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо припинення повернення ОСОБА_3 майна товару, який знаходився в його володінні та був вилучений у нього.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена 29 червня 2010 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді Н.С. Бартош

ОСОБА_8