Справа № 225/2121/17
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/225/39/2017
Справа № 225/2121/17
Головуючий у справі : Мигалевич В.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

24 липня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мигалевича В.В. ,

за участю

секретаря - Голубової О.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кузнецової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області із позовом в порядку адміністративного провадження до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги наступним: позивач з 2007 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3, яке видано УПФУ м. Єнакієве Донецької області. Позивач є людиною з інвалідністю третьої групи, що підтверджується посвідченням інваліда війни. До 2014 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України міста Єнакієвого Донецької області. У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення тимчасово окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Внаслідок цього позивач, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. З 2014 року позивача поставлено на облік до Управління Пенсійного фонду України міста Дзержинськ Донецької області. Саме з цього часу та до березня 2016 року відповідач нараховував пенсійне забезпечення позивачу та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок, що відкритий на його ім'я в ДОУ АТ «Ощадбанк». У березні 2016 року на картковий рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія. Позивач вважає, що діями, які полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та Законами України права Позивача, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування. Посилаючись на норми Конституції України, Законів України, судову практики Європейського суду з прав людини, просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України м. Дзержинськ Донецької області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_4 починаючи з березня 2016 року, пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України м. Дзержинськ Донецької області про призупинення (припинення) виплати пенсії ОСОБА_4.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України м. Дзержинськ Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Позивач у судове засідання не з'явився. Його представник у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову у яких зазначив, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Дзержинську як внутрішньо переміщена особа з 01.08.2014 року, якій пенсія виплачувалося за даними електронної пенсійної справи. Згідно копії довідки від 21.11.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік

внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення

Дзержинської міської ради ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Витягу з протоколу від 22.11.2016 року № 22 Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради в призначенні (відновленні)

соціальних виплат ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою та скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Представник відповідача зазначає, що статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне страхування, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних догорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Постановою КМУ №365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування». Пунктом 7 цього порядку визначено, що достовірність інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, яка зазначена в заяві, підлягає перевірці, так як пенсія виплачується у разі фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації, вказаним в довідці департаменту соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Акт, складений за результатами такої перевірки, спрямовується на розгляд

комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо

переміщеним особам, створеної при райдержадміністраціях або міськрадах, яка

приймає остаточне рішення про призначення або поновлення виплати пенсії, і тільки за результатами цього рішення управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області призначає пенсію або поновлює її виплату.

Згідно рішення, наданого до Управління органом уповноваженим на дії щодо скасування та відновлення довідок ВПО, довідка ОСОБА_4 скасована.

Відповідач у своїй діяльності відповідно до пункту 2 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, керується Конституцією України та Законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Таким чином, як зазначає представник відповідача, припиняючи виплату пенсії позивачу, Управління діяло в межах чинного законодавства, а саме у відповідності до постанов КМУ№ 509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 365 від 08.06.2016р.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Дав пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень проти позову. Крім цього зазначив, що оскільки, пенсія виплачується за місцем фактичного проживання пенсіонера, а відповідач не проживає на території, яка входить до території, яка підвідомча відповідачу, факту проживання на цій території позивачем не підтверджено, підстави для виплати пенсії позивачу відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є пенсіонером за віком, що підтверджується відповідною копією посвідчення № НОМЕР_3 та перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Єнакієве (а.с. 8), перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Дзержинську як внутрішньо переміщена особа з 01.08.2014 року, якій пенсія виплачувалося за даними електронної пенсійної справи (а.с. 40). В період з березня 2016 року по день звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_4 припинено виплату пенсії . Дані фактичні обставини не оспорюються сторонами по справі.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з березня 2016 року.

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також з Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, тому такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповіді зміни до законодавства.

Пунктом 1 ст.1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Так, на виконання даної вимоги Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради Згідно Витягу з протоколу від 22.11.2016 року № 22 (а.с. 37) в призначенні (відновленні)

соціальних виплат ОСОБА_4 відмовив у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою та скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 2, п. 12 зазначеного Порядку, соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

У матеріалах справи відсутні будь які Акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, як внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Крім того, згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Згідно постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії відносно позивача не приймалось.

При таких суд виходячи з пріоритетності норм застосовує вимоги ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд не приймає посилання відповідача як на підставу правомірності своїх дій щодо припинення виплати позичу пенсії на рішення комісії від 22.11.2016 року, оскільки припинення пенсії відбулося ще у березні 2016 році, тобто задовго до зазначеного рішення. Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії 08.10.2014 року, т.т. до затвердження Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року.

На зазначений час не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для відмови у виплаті пенсії, тому дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу є протиправними, доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу відповідачем не доведено.

Як зазначалось вище, підставою для припинення виплати позивачу пенсії стала інформація Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради щодо скасування довідок внутрішньо переміщених осіб, визнання таких довідок недійсними та зняття внутрішньо переміщених осіб з обліку.

Суд зазначає, що зазначена інформація носить роз'яснювальний характер, не є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, а отже не є і належною підставою для припинення виплат, передбачених частиною 1 статті 47 Закону № 1058-IV в рамках статті 49 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначено, серед іншого, що …. право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи, що управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську припиняючи виплату пенсії діяло не у спосіб передбачений законодавством, суд приходить до висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання пенсії.

Отже, суд, встановлюючи порушення відповідачем права позивача на отримання пенсії, не може залишити поза увагою той факт, що пенсійний орган, припиняючи виплату пенсії, послався на протокол № 22 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради від 22.11.2016 року, та на протокол № 24 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради від 13.07.2017 року зі змісту яких не вбачається ні обставин, ні підстави для скасування довідки, більш того само по собі зазначення «Прийнято рішення - скасування довідки» не містить вищезазначеної особистої інформації.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії стосовно припинення виплати позивачу з березня 2016 р. пенсії за віком підлягають задоволенню, так, як припинення виплати позивачеві пенсії за віком є порушенням ст. 46 Конституції України.

Відносно позовної вимоги щодо визнати протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про припинення виплати пенсії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, суд зазначає, що ця позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачем не приймалося окремого самостійного рішення про припинення виплати пенсії позивачу. Таке рішення сторонами не надавалося, й, відповідно не було предметом дослідження у судовому засіданні. З огляду на це, судом не може бути прийняти рішення про скасування рішення, якого не існує.

Щодо позовної вимоги, яка стосується зобов'язання відповідача утриматись від подальших протиправних дій щодо виплати пенсії, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога стосується майбутніх періодів і суд позбавлений можливості встановити наперед правомірність або протиправність дій відповідача.

Щодо доводів представник відповідача стосовно того, що позивачем не дотримано встановленого строку для звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, а також письмових пояснень позивача, ОСОБА_4 є людиною похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_1, людиною з інвалідністю третьої групи, якому тяжко щомісяця контролювати виплати і отримувати грошові кошти, відвідуючи при цьому відділення банку або банкомат. Про порушення свого права дізнався у січні 2017 року, перевіривши свій банківський рахунок. Судом не встановлено обставин, які можуть свідчити про те, що відповідач письмово, або у будь-якій інший спосіб повідомляв позивача про припинення йому виплати пенсії. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позивачем дотримано встановлений строк для звернення до адміністративного суду.

Отже, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 пенсії, починаючи з березня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 з 01.03.2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_4 пенсії за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: