Справа № 820/1100/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 липня 2017 року м. Київ К/800/25275/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову Апеляційного суду Харківської області у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при виході у відставку та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенніпозлову.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, з 29 березня 1993 року по 19 жовтня 1999 року працювала на посаді судді Гайсинського районного суду Вінницької області, з 21 жовтня 1999 року по 31 березня 2004 року - суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області, а з 05 квітня 2004 року - на посаді судді Апеляційного суду Харківської області.

08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України у зв'язку із подачею заяви про відставку позивачку звільнено відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Наказом Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року № 04-03/80-ос, згідно з постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08 вересня 2016 року №1515-VIII, суддю Снігерьову Р.І. відраховано зі штату вищезазначеного суду.

10 лютого 2017 року позивач звернулась до Aпеляційного суду Харківської області із заявою про виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних неоподатковуваних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом від 14 лютого 2017 року № 03-55/2568 відповідач повідомив позивача, що на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII виключено норму статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про виплату суддям при виході у відставку вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У зв'язку з припиненням дії статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування видатків по даному виду нарахувань по КЕКВ 2110 "Оплата праці" з 01 квітня 2014 року Державною судовою адміністрацією України не здійснюється, додаткові кошти для виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку з 01 квітня 2014 року по теперішній час суду не виділяються. Зазначено, що Апеляційний суд Харківської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, якому затверджує кошти на відповідний рік і додатково призначає головний розпорядник бюджетних коштів - Державна судова адміністрація України, у зв'язку з чим позивачу запропоновано звернутися для вирішення питання щодо нарахування та виплати вихідної допомоги до Державної судової адміністрації України.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача ця допомога не передбачалась чинним законодавством.

Однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку (пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України

Статтею 43 Закону України "Про статус суддів", який втратив чинність 01 січня 2011 року, було визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Частиною 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), у редакції Закону № 887-VII від 14 березня 2014 року, яка набрала чинності 19 березня 2014 року, встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом № 1166-VII зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Вини відповідача у незвільненні позивача до 01 квітня 2014 року, тобто до внесення змін у закон щодо виплати вихідної допомоги, немає, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правильно виходив з відсутності підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Касаційну скаргу мотивовано тим, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166 -VII на позивача не поширюється тому, що не має зворотньої сили, оскільки звужує зміст та обсяг існуючих прав та позбавляє вже набутого нею права на отримання вихідної допомоги.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення, в якому надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак