Справа № 420/95/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стеценко О.С.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року справа № 420/95/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача Горбенко Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на постанову Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17 (головуючий І інстанції Стеценко О.С.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Новопськовського районного суду Луганської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, апелянт) в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги та не видання наказу про виплату такої допомоги позивачу відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію»; зобов'язання Головного управління Національної поліції в Луганській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги та видати наказ про виплату такої допомоги; стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області одноразової грошової допомоги на суму 112000 грн.

Постановою Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнути одноразової грошової допомоги - було задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги, який затверджується особою, на яку покладено виконання таких функцій, та не видання наказу про виплату такої допомоги, ОСОБА_3, відповідно до вимог пункту 4 ч.1 ст.97, ст.98, підпункту В пункту 4 ч.1 ст.99, ст.100 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Луганській область скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги, який затвердити особою, на яку покладено виконання таких функцій, та видати наказ про виплату такої допомоги, ОСОБА_3, відповідно до вимог пункту 4 ч.1 ст.97, ст.98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію».

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3 у сумі 112 000 (сто дванадцять тисяч) грн., яку перерахувати на картковий рахунок МФО 304665, КОД , № транзитного рахунку за операціями з платіжними картками НОМЕР_2, № карткового рахунку НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1). Вирішено питання судових витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій апелянт з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову, ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що наявність у позивача права на отримання вказаної допомоги, оскільки захворювання позивача, на підставі поданих доказів, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а судом не встановлено факту визначення позивачу інвалідності в наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в поліції. Крім того зазначили, що суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилась.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_3 з 14.11.1997 по 24.06.2016 проходив службу в органах внутрішніх прав України та Національній поліції України.

Згідно наказу № 411 о/с від 24.06.2016 виданого Головним управлінням Національної поліції у Луганській області, підполковника поліції ОСОБА_3 заступника начальника тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області, звільнено за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням), з 24.06.2016 (а.с. 12).

Відповідно до наказу № 462 о/с від 18.07.2016 виданого Головним управлінням Національної поліції у Луганській області, внесено часткову зміну до пункту наказу ГУНП в Луганській області від 24.06.2016 № 411 о/с щодо: «підполковника поліції ОСОБА_3 заступника начальника тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області, вважати звільненим за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу), з 24.06.2016, підстава звільнення свідоцтво про хворобу від 08.07.2016 року № 102 видане військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні: 22 роки 06 місяців 12 днів (у т.ч. час навчання 02 роки 00 місяців 23 дні), у пільговому обчисленні: 28 років 00 місяців 27 днів» (а.с. 13).

Згідно довідки ГУНП в Луганській області № А-4487 від 05.07.2016, ОСОБА_3 в період з 01.08.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 24.06.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 102 від 08.07.2016 військово - лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» ОСОБА_3встановлено захворювання, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.16 -17).

Згідно довідки серії 12 ААА № 005104 від 19.07.2016, виданої Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 60% з 19.07.2016 до 01.08.2017; причина втрати професійної працездатності захворювання «ДА», пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.19).

У зв'язку з цим, з 19.07.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з причини захворювання «ДА», пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду медіко-соціальною експертною комісією № 441339 від 19.07.2016 (а.с.18).

В серпні 2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із втратою працездатності поліцейського.

Листом № 5531/111/22/05-2016 від 29.12.2016 позивачу було повідомлено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва), пов'язаних з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені. Також йому був повернутий пакет документів (а.с.15).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, як особа, яка проходила службу в поліції, втратив працездатність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби, та був звільнений зі служби в поліції саме через хворобу.

Частиною 2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Згідно з п.1 р.ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги стало те, що за позицією відповідача, захворювання ОСОБА_3, як зазначено в довідці від 19.07.2016, серія 12 ААА№ 005104, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції. У звязку з такими доводами, відповідач вказував на те, що виплата одноразової грошової допомоги не можлива на підставі ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

При цьому, наказом МВС України від 12.09.2016 № 196 «Про внесення змін до Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» внесені зміни в Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» від 29.01.2016 № 163/28293.

Так, зокрема, пункт 5 розділу 1 доповнено підпунктом 4, в якому визначено терміни та зазначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: «повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ».

Як вже зазначено вище, позивач отримав захворювання під час проходження служби в органах внутрішніх справ, про що свідчать довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності № 005104 серії 12ААА.Крім того, з 19.07.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з причини захворювання «ДА», пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду медіко-соціальною експертною комісією № 441339 від 19.07.2016 (а.с.18).

У відповідності до п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції.

В силу положень п.п. «в» п. 4 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Щодо доводів апеляційної скарги, що фактично підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги стало те, що за позицією відповідача, захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та не мав місце факт визначення позивачу інвалідності, що є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в поліції. У зв'язку з такими доводами, відповідач вказував на те, що виплата одноразової грошової допомоги не можлива на підставі ст..97 Закону України «Про Національну поліцію», а повинна здійснюватися на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 та від 21 жовтня 2015 року №850.

З такими доводами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Отже, дія затверджених цими Постановами Порядків поширюється на працівників міліції.

В той же час встановлені обставини справи свідчать про те, що на час встановлення позивачу інвалідності він проходив службу в поліції, звільнено позивача зі служби в поліції. Тобто, на час виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, він був поліцейським, а не працівником міліції, тому посилання відповідача на положення вказаних постанов КМУ є безпідставними.

Крім цього, наказом МВС України №916 від 12 вересня 2016 року внесено зміни до Порядку № 4, відповідно до яких пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4.

Відповідно до пп.4 п.5 розділу I Порядку № 4 визначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі, зокрема, втрати працездатності поліцейського, а саме: пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, на теперішній час і Порядок №4 визначає таку підставу для призначення одноразової грошової допомоги як втрата працездатності поліцейського, пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності поліцейським в сумі 112000 грн.(1600 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року * 70 розмірів прожиткового мінімуму = 112000 грн.).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для перерахунку пенсії спростовуються приведеними вище обставинами.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи щодо питання виплати грошової допомоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що частина 1 статті 94 КАС України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, Закон передбачає, що судовий збір стягується з суб'єкта владних повноважень за умови його сплати стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, тому суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судовий збір.

Пунктом 1 частини 1 статті 201 КАС України встановлено, що підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення правильне по суті але з помилковим застосуванням норм ст.94 КАС України. При таких обставинах апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Повний текст постанови складений 25 липня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на постанову Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17- задовольнити частково.

Постанову Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17- змінити.

Виключити з постанови Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17 абзац п'ятий.

В решті постанову Новопськовського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 420/95/17 - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов