Справа № 152/976/17
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/976/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенка Дмитра Вікторовича, Управління патрульної поліції у м. Житомирі про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із означеним адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенка Д.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови серії БР №422469 від 08.06.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП - протиправними; оскаржувану постанову - скасувати та зобов'язати відповідача надати відомості щодо направлення чи не направлення оскаржуваної постанови до органів ДВС для примусового виконання, а у випадку надсилання - повідомити до якого саме органу ДВС, а орган ДВС - про факт оскарження постанови.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.06.2017 року, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1, рухаючись на 86 км автодороги Київ-Чоп, був зупинений відповідачем, який повідомив, що причиною зупинки його транспортного засобу стало порушення п.19.1. «а» ПДР, у відповідь на що він зазначив, що правил не порушив, оскільки рухався з увімкненими габаритними ліхтарями, а рухатися із увімкненими фарами ближнього світла немає необхідності, оскільки ще світла пора доби та достатня видимість. Після цього відповідач запропонував йому надати для перевірки документи на автомобіль та посвідчення водія, взявши які, пішов до приміщення посту для перевірки, а приблизно через 30 хвилин повернув документи та повідомив, що він може їхати.

15.06.2017 року ним отримано лист від УПП у м. Житомирі, з якого стало відомо про наявність постанови серії БР №422469 від 08.06.2017 року, згідно з якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн.

Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, - з наступних підстав.

Відповідно до п.19.1. «а» ПДР, водії, що керують транспортними засобами, зокрема в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості зобов'язані здійснювати рух з увімкненими фарами ближнього світла.

Так, згідно розділу 1 загальних положень ПДР, недостатня видимість - це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м. в сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо; темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця. Отже, частина доби від моменту сходу сонця і до заходу вважається світлою порою доби, під час якої у водіїв немає обов'язку здійснювати рух з увімкненим ближнім світлом фар.

08.06.2017 року він був зупинений відповідачем приблизно о 20 годині 20 хвилин, а згідно з даними отриманими ним з мережі Інтернет, 08.06.2017 року захід сонця в Житомирській області відбувся приблизно о 21 годині 13 хвилин.

Таким чином, керуючи 08.06.2017 року транспортним засобом «Mersedes-Benz», він не міг вчинити вказане відповідачем правопорушення та порушити п.19.1 «а» ПДР, оскільки керував автомобілем у світлу пору доби.

Крім того, всупереч вимогам ст.ст.285, 268 КУпАП, відповідач навіть не повідомив його про намір здійснити розгляд справи та притягнути його до адміністративної відповідальності, у зв'язку із чим у нього не було можливості надати будь-які пояснення чи зауваження. Постанова також не містить його підпису або ж зазначення про його відмову від підпису. Також, у постанові відповідачем вказано час вчинення правопорушення - 21 година 30 хвилин, в той час як зупинка відбулася годиною раніше - о 20 годині 20 хвилин.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, але згідно п.4 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.7).

Відповідачі - інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенко Д.В., представник Управління патрульної поліції у м. Житомирі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.20, 21, 30, 31).

Представник відповідачів Яремчук Л.М., що діє на підставі довіреності №33 від 04.01.2017 року (а.с.28), надіслала заперечення щодо позову ОСОБА_1 (а.с.23-24).

Представник відповідачів Яремчук Л.М. просить відмовити в позові ОСОБА_1, посилаючись на те, що згідно з пунктом 19.1 «а» ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені фари ближнього (дальнього) світла. Темна пора доби - це частина доби від заходу до сходу сонця. Введення вказаного терміну обумовлено необхідністю чіткого розуміння часу, коли учасникам дорожнього руху потрібно виконувати певні дії (наприклад, вмикати на транспортному засобі зовнішні світлові прилади). Так, з відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського вбачається, що позивач був зупинений в темну пору доби, коли усі транспортні засоби рухалися по автодорозі з ввімкненим світлом фар.

При зупинці позивача, патрульний поліцейський представився та повідомив про причину зупинки, а також про час і місце розгляду справи, роз'яснив останньому права, передбачені ст.63 Конституції та ст.268 КУпАП. Вважає, що у позивача була можливість знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, проте, жодних заяв чи клопотань від останнього не надходило. Постанову в справі про адміністративне правопорушення позивачу було оголошено негайно після розгляду справи. Від отримання копії постанови позивач відмовився, тому 09.06.2017 року вказана постанова надіслана останньому поштою.

Вважає, що посилання позивача про відсутність факту порушення ПДР спростовується винесеною постановою, згідно з якою в діях ОСОБА_1 встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а також відеозаписом з нагрудної відеокамери патрульного поліцейського, який представник позивача просить приєднати до матеріалів адміністративної справи і оглянути в судовому засіданні в якості доказу в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до клопотання (а.с.25-26).

Крім того, представник відповідачів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КУПАП, а тому ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з нормами діючого законодавства.

Таким чином, в судове засідання не прибули особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути у порядку письмового провадження, на підставі ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України.

Вирішуючи спір суд встановив, що 08.06.2017 року інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенком Д.В. відносно позивача винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №422469, з якої вбачається, що о 21 годині 30 хвилин на 86 км. автодороги Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes-Benz», з державним номерним знаком НОМЕР_1, у якого було вимкнене ближнє світло фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.11).

Відповідачем Гетманенком Д.В. протокол про адміністративне правопорушення 08.06.2017 року щодо позивача не складався.

Відповідно до ч.3 ст.254 КпАП України, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження

оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення

відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків

притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення

адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3

цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього

руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей

протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне

правопорушення.

При цьому, суд констатує факт, що в постанові серії БР №422469, що складена 08.06.2017 року відповідачем Гетманенком Д.В. щодо позивача ОСОБА_1, розкрита об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, зокрема, вбачається, що водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п.19.1 «а» ПДР України, зокрема, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», з державним номерним знаком НОМЕР_1, водій не ввімкнув ближнє світло фар в темну пору доби, тобто порушив правила користування зовнішніми освітлювальними приладами під час руху автомобіля, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КпАП України.

Крім того, оскаржувана постанова містить найменування посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем 08.06.2017 року серії БР №422469 відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КпАП України відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: відповідачем з'ясовано, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене саме ч.2 ст.122 КпАП України, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.122 КпАП України, що він підлягає адміністративній відповідальності саме за ч.2 ст.122 КпАП України, та враховано обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, оскільки на позивача накладено альтернативне стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст.122 КпАП України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти адміністративного позову, представник відповідачів Яремчук Л.М. посилається, як на доказ на відеозапис з нагрудної відеокамери відповідача Гетманенка Д.В., здійснений 08.06.2017 року під час зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, виявлення адміністративного правопорушення та складання постанови в справі про адміністративне правопорушення, який надісланий до суду для огляду в судовому засіданні на електронному носієві інформації - дискові «Arena DVD-R 4,7».

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису, надісланого відповідачами в якості доказу на підтвердження заперечень щодо позовної заяви ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений відповідачем Гетманенком Д.В. 08.06.2017 року о 21 годині 26 хвилин, тобто в темну пору доби.

Відповідно до п.1.10. Розділу 1 ПДР України, яким визначено терміни, що наведені у цих Правилах, темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Виходячи з позовної заяви ОСОБА_1, за даними мережі Інтернет 08.06.2017 року в Житомирській області захід сонця відбувся приблизно о 21 годині 13 хвилин, що на думку позивача, можливо перевірити.

17.07.2017 року судом через мережу Інтернет, яка є загальнодоступною для користування, встановлено, що захід сонця в м. Житомирі та Житомирській області відбувся о 21 годині 13 хвилин - 21 годині 14 хвилин (а.с.32-33).

Таким чином, судом встановлено, що зупинка відповідачем Гетманенком Д.В. 08.06.2017 року о 21 годині 26 хвилин транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1, відбулася в темну пору доби, виходячи з вимог Розділу 1 ПДР України.

Крім того, виходячи з позовної заяви ОСОБА_1, останній стверджує, що керував автомобілем «Mersedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1, рухаючись на 86 км автодороги Київ-Чоп 08.06.2017 року без включеного ближнього світла фар, з увімкненими габаритними ліхтарями (абзац 3 позовної заяви).

Відповідно до п.19.1 «а» ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Таким чином, судом встановлено факт порушення позивачем п.19.1 «а» ПДР України під час керування транспортним засобом «Mersedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1 на 86 км автодороги Київ-Чоп 08.06.2017 року, тому відповідач Гетманенко Д.В. мав підстави для зупинення означеного транспортного засобу.

Так, згідно з п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (п.п.1, 2, 4, 9).

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Крім того, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери відповідача Гетманенка Д.В. вбачається, що після зупинення транспортного засобу під керуванням позивача о 21 годині 26 хвилин 08.06.2017 року відповідачем розпочато складання постанови у справі про адміністративне правопорушення до 21 години 34 хвилин, проте, копії постанови ОСОБА_1 не отримав, так як сів у автомобіль «Mersedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1, та поїхав з місця зупинення. При цьому, перешкод у ознайомленні з матеріалами справи, наданні пояснень відповідачеві при складанні постанови у позивача не було.

Заперечень щодо складання постанови чи щодо фактів, викладених в ній позивач у постанові про адміністративне правопорушення не зазначив, не будучи позбавленим такої можливості.

При цьому доказів того, що постанова про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог законодавства, що відповідачем докази отримані незаконним шляхом, або що ним при складанні протоколу перевищено повноваження, порушено права позивача, останній суду не надав.

Також, позивач не надав доказів у підтвердження того, що був зупинений відповідачем під час руху на транспортному засобі 08.06.2017 року саме о 20 годині 20 хвилин (абзац 13 позовної заяви), оскільки вказане ствердження спростовується доказами, наданими суду представником відповідачів, який заперечував щодо позову, зокрема, оглянутим в судовому засіданні відеозаписом зупинення позивача відповідачем та складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

З роз'яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вбачається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відтак, докази протиправних дій відповідача Гетманенка Д.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1, та при винесенні постанови - відсутні.

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність, встановлена ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд, також, вважає помилковими ствердження позивача про те, що під час руху автомобілем не було необхідності увімкнення фар ближнього світла, так як була достатня видимість, оскільки п.19.1. «а» ПДР України зобов'язує до ввімкнення фар ближнього (дальнього) світла на механічних транспортних засобах у темну пору доби незалежно від ступеня освітлення дороги.

До того ж, з відеозапису, наданого суду представником відповідачів, вбачається, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, інші учасники дорожнього руху рухалися із ввімкненим ближнім (дальнім) світлом фар.

Також, суд констатує факт, що позивачем не заявлено вимоги до відповідача - Управління патрульної поліції у м. Житомирі.

Отже, враховуючи, що докази зазначених обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог - відсутні, то позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача Гетманенка Д.В. та про скасування постанови від 08.06.2017 року серії БР №422469 задоволенню не підлягають.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання відповідача надати відомості щодо направлення чи не направлення копії оскаржуваної ним постанови до органів виконавчої служби для примусового виконання, оскільки в оскаржуваній постанові міститься повідомлення про те, що при несплаті штрафу в установлені законом строки вона підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, проте, відкриття виконавчого провадження чи відмова у його відкритті не належить до компетенції відповідачів.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що регулюються КАС України та КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Проте, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст.280, 287, 289, 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інше. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне із таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки ствердження позивача в позовній заяві не спростовують фактичних обставин, як їх встановив відповідач Гетманенко Д.В. при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення, то позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 9, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

постановив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенка Дмитра Вікторовича, Управління патрульної поліції у м. Житомирі про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: