Справа № 761/17240/17
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/468/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, вказаної у листі № 29/К-72 від 16.02.2017 та зобов'язати відповідача розглянути та призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання.

Позовні вимог обґрунтовує тим, що з 1992 року позивач працював в органах внутрішніх справ, а з 06.11.2015 звільнений із служби в органах внутрішніх справ та прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області. 26.01.2016 позивачу видано свідоцтво про хворобу №86/ЗВ, відповідно до якого захворювання позивача пов'язане із проходженням служби в ОВС. Через стан здоров'я 26.01.2016 позивача звільнено із служби в ГУ НП в Київській області. 25.04.2016 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в ОВС. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги (далі по тексту - ОГД) у разі встановлення групи інвалідності, однак відповідач відмовив позивачу у здійснення такої виплати з тих мотивів, що на даний час зміни щодо призначення та виплати вказаної грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист, у зв'язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких пояснив, що з боку відповідача по відношенню до позивача жодних протиправних дій не вчинялось,оскільки на день звільнення позивача із служби на Національну поліцію не було покладено обов'язку щодо виплати одноразової грошової допомоги за захворюванням, пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивачу було надано обґрунтовану відповідь на його заяву. Відповідач вважає вимогу про розгляд та призначення одноразової грошової допомоги передчасною, останнім не розглядалось питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, крім того передбачена спеціальна процедура призначення такої допомоги, а суд прийнявши таке рішення, втрутиться у дискрецію діяльності суб'єкта владних повноважень. Також додатково зазначив, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач повторно пройшов огляд МСЕК, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає. У зв'язку з цим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач з 01.10.1992 згідно Наказу № 42о/с від 12.09.1992 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ, з якої останнього було звільнено на підставі Наказу № 590о/с від 06.11.2015 у зв'язку із організаційно-штатними змінами та набранням чинності Закону України «Про національну поліцію».

07.11.2015 позивача відповідно до Наказу № 21о/с був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області.

Через погіршення стану здоров'я позивач в січні 2016 року звернувся до військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області». Відповідно до Свідоцтва про хворобу №86/ЗВ від 26.01.2016, виданого Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області», встановлено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в ОВС.

За станом здоров'я 26.01.2016 позивача звільнено зі служби поліції в запас за ст. 77 п.1 пп. 2 (через хворобу) на підставі рапорту позивача та свідоцтва про хворобу.

В подальшому 25.04.2016 Обласною МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 70 % та ІІ групу інвалідності з 22.04.2016, причиною втрати працездатності та інвалідності визначено захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС. (а.с. 10-14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із відповідною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності другої групи, пов'язаної з проходження служби, та 16.02.2017 року отримав повторну відповідь про те, що станом на даний час в Законі України «Про Національну поліцію» ще не внесені зміни щодо призначення та виплати грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Разом з тим, згідно положень ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про Національну поліцію» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до відповідача із заявою про виплату ОГД) передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 97 Закону).

Крім того, статтею 97 Закону визначено і категорію осіб, які мають право на отримання ОГД, серед яких на той момент була відсутня така категорія як

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 11.01.2016 за № 4 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 5 Розділу І Порядку, визначено терміни, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема пп. 4 вказаного пункту визначено, що інвалідність чи втрата працездатності поліцейського, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ є обставиною, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно положень п. 1 Розділу ІІ Порядку, днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Порядку, заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку, формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Керівники Національної поліції (міжрегіональних та територіальних органів поліції) відповідають за правильність призначення сум ОГД, згідно з чинним законодавством.

Крім того, керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 Розділу IV Порядку).

Пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку визначено, що посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Таким чином, судом встановлено, що станом на даний час позивачу як особі, що звільнена з посади діючого працівника поліції, питання про виплату одноразової грошової допомоги врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України Про затвердження Порядку та умов виплати вказаної допомоги №4 від 11.01.2016 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, за умовами абз.3 п.15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015.

Зокрема, частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України Постановою №850 від 21.10.2015 затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850) та регулює порядок та підстави для проведення відповідних виплат.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію України» та прийнятих на його виконання Наказу МВС України №4 від 11.01.2016 року.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи у відповідності до чинного ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина 4 статті 71 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За таких обставин, з метою належного захисту інтересів позивача та уникнення сумнівів при виконанні вказаного рішення суду суд вважає за можливе вийти за межи позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги частково, оскільки судом було застосовано норми законодавства, що обгрунтовують можливість задовлення позову, але інші, ніж ті, на які посилався позивач, із наступним формулюванням резолютивної частини судового рішення: визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо непризначення та невиплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду 2 групи та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 94 КАС України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.22, 46 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», наказу МВС України Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги №4 від 11.01.2016 року,ст..ст. 5, 10, 11, 69-71, 86, 94, 161-163, 186, 254, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити..

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не призначення та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 2 групи.

Зобов»язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: