Справа № 826/14868/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2017 року № 826/14868/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали, в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

На підставі ч.6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки від 06.04.2016 року № 80/26-57-12-01/НОМЕР_1 щодо заниження зобов'язання із сплати військового збору є хибними, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2016 відкрито провадження у справі.

В порядку, встановленому статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 року у зв'язку з припиненням повноважень судді, в провадженні якого перебувала адміністративна справа 826/14868/16, справу розподілено між суддями повторно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2017 року справу прийнято до провадження суддею Клименчук Н.М. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання 29.05.2017 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримано у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомлено, письмових заперечень з приводу заявленого позову не подано.

В судовому засіданні 29.05.2017 року на підставі ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження, на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, додержання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 року фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві складно Акт від 06.04.2016 року № 80/26-57-12-01/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

Проведеною перевіркою, поряд з іншим, встановлено допущення ОСОБА_2 порушень п.п.1.2, пп.1.3 п.16-1 Підрозділу 10 розділу ХІХ Податкового кодексу України, а саме заниження та не перерахування до бюджету військового збору за 1 квартал 2015 року в розмірі 310,50грн. в наслідок заниження оподаткованого доходу за 1 кв. 2015року у загальній сумі 20 700,00грн.

У зв'язку із встановленням порушень п.16-1 Підрозділу 10 розділу ХІХ Податкового кодексу України, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві 18.04.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за позивачем визначено зобов'язання за платежем - військовий збір, в розмірі 388,12грн., в тому числі 310,50грн. за основним платежем та 77,62 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись із висновками податкового органу викладеними у акті перевірки, а також із винесенням податкового повідомлення-рішення № від 18.04.2016 року позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, про що позивачу повідомлено Листом від 13.09.2016 року № 9600/2/99-99-11-02-01-14.

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням № від 18.04.2016 року, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

В контексті наведеного слід зазначити, що у відповідності із положеннями підпунктів 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з підпунктами 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1. п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Як вбачається із змісту Акту перевірки, податковим органом зроблено висновки щодо заниження позивачем та не перерахування до бюджету військового збору за 1 квартал 2015 року в розмірі 310,50грн., що мало місце у зв'язку заниженням оподаткованого доходу за 1 кв. 2015року у загальній сумі 20 700,00грн.

В свою чергу, заниження оподаткованого доходу за 1 кв. 2015року, на переконання контролюючого органу, мало місце у зв'язку із віднесенням до витрат коштів сплачених за правочини, укладені з ПП «Фактор-К» та ФОП ОСОБА_3, хоча такі не мали реального характеру.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається із наданих суду доказів на формування витрат у першому кварталі 2015року вплину взаємовідносини між позивачем та ПП «Фактор-К» на підставі договору про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку (забезпечення отримання єдиних методологічних основ ведення бухгалтерського обліку, забезпечення контролю над законністю, своєчасністю і правильністю оформлення фінансової документації, забезпечення правильності нарахування та перерахування податків та інших обов'язкових платежів) №1 від 03.01.2015

Проведеною перевіркою встановлено, що в підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином, позивачем надано акти прийому-передачі бухгалтерських послуг №1 від 31.01.2015р., №2 від 28.02.2015рроку та №3 від 331.03.2015 року на загальну суму 15 000,00грн.

При цьому, із змісту Акту перевірки вбачається, що надані по перевірки акти прийому-передачі послуг не містять інформації щодо змісту, обсягу та одиниці виміру господарських операцій, до перевірки також не надано документів, які б конкретизували послуги згідно переліку , обумовленого укладеним договором.

Слід зауважити, що позивачем вказану документацію також не надано суду. Більш того, суду не надано договір, на підставі якого здійснювалась діяльність між позивачем та ПП «Фактор-К» та іншу документацію, що могла б підтвердити реальність настання наслідків за вказаним правочином, а відтак, у суду відсутня можливість дослідити правомірність формування витрат в сумі 15 000,00грн. у 1 кв. 2015 року.

Крім того, із змісту Акту перевірки вбачається, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат кошти в сумі 5 700,00грн., сплачені на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг у сфері налаштування комп'ютерів та програмного забезпечення № ДВ-001.

Проведеною перевіркою встановлено, що із наданої документації, а саме копії договору, актів приймання-передачі послуг за період з 20163 року по 1 кв. 2015року, неможливо встановити, які саме послуги надавались суб'єкту господарювання та в яких обсягах.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано до заявленого позову жодних доказів отримання від ФОП ОСОБА_3 послуг за договором про надання послуг, також не надано і сам договір.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про правомірність висновків податкового органу, що слугували підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомленні-рішення.

Викладені позивачем пояснення, як у позовній заяві, так і у судових засіданнях, жодним чином не спростовують встановлені перевіркою порушення податкового законодавства, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню .

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Клименчук