Справа № 428/6313/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/6313/17
Провадження №2-а/428/288/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати інваліду війни другої групи щорічної одноразової грошової допомоги до п'ятого травня в належному обсязі та стягнення недоплаченого розміру разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати інваліду війни другої групи щорічної одноразової грошової допомоги до п'ятого травня в належному обсязі та стягнення недоплаченого розміру разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017р., мотивуючи вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІ групи та перебуває на обліку у відповідача УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області, має право на пільги встановлені ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідач, знаючи про статус позивача, зобов'язаний був виплатити позивачу передбачену ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» одноразову грошову допомогу держави за 2017р. в сумі 9 976грн., проте до Дня Перемоги в поточному році сплатив лише 3100грн. Таким чином, з вини посадовців відповідача позивачу недоплачено 6876грн. 29.05.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області з проханням сплатити недоплачену суму щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня згідно ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте відповідач надав відписку від 02.06.2017р. (вих. №4435/03), в якій виправдовує свої дії Постановою КМУ від 05.04.2017р.№223, наголошуючи, що вона не визнана не конституційною. Позивач ОСОБА_1 вважає дії відповідача протиправними і незаконними. Тому, ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до суду і просить суд визнати неправомірними дії та бездіяльність посадовців УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати в 2017р. позивачу ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи, щорічної одноразової грошової допомоги держави до 5 Травня в належному чинним Законом обсязі; стягнути з УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017р. в сумі 6876грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення в яких зазначив прохання розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав викладених у письмових запереченнях, в обґрунтування яких зазначено, що в питанні здійснення виплати разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни УПтаСЗН виконує делеговані повноваження. Зазначена виплата є державною програмою з соціального захисту та згідно ст. 17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансується з Державного бюджету України. Водночас й положення Конституції України, зокрема ст.95, визначають, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно п. 8 ст.7 Бюджетного кодексу бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, а відповідно до ст.23 цього ж Кодексу будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення; бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012року № 3-рп у справі № 1-11/2012 встановлено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 ст. 116 конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону України про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. КМУ регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України. У свою чергу, згідно із вказаним рішенням Конституційного Суду України в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України, Конституційний суд зазначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних. Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання). Зокрема, розмір виплати інвалідам II групи становить 3100,00 грн. Вищевказану постанову не було визнано неконституційною, отже, виплату позивачу здійснено на законних підставах, в межах встановленого бюджетного призначення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області 17.02.2016р.. 29.05.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулась до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області з заявою про виплату недоплаченої одноразової грошової допомоги до 5 травня 2017р., як інваліду війни ІІ групи, у розмірі встановленому ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто про перерахування недоплаченої різниці 6876грн. між чітко визначеним і належним до виплати розміром одноразової допомоги до Дня Перемоги, що встановлений ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для позивача, як інваліда війни ІІ групи та фактично виплаченою УПтаСЗН сумою. На дану заяву 02.06.2017р. було надано відповідь №4435/03, згідно якої УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області повідомило ОСОБА_1, що їй була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5-го травня у 2017 році, як інваліду війни ІІ групи у розмірі 3100грн. відповідно до постанови КМУ від 05.07.2017р. №223.

Як встановлено з матеріалів справи, до 5-го травня за 2017 рік позивачу ОСОБА_1 було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 3100грн..

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення «… статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»… застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Враховуючи, що вищевказаний нормативний акт прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до п.п.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. №223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: - I групи - 3500 гривень; - II групи - 3100 гривень; - III групи - 2700 гривень;

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Під час вирішення справ про соціальний захист громадян суд керується, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судом законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, необхідно зазначити, що частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України, рішення від 8 листопада 2005 року Заява N 63134/00, § 23 суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

У справі Ейрі проти Ірландії, рішення від 09.10.1979 № 1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» рішення від 12.10.2004, скарга N 60669/00.

Отже суд вважає, що виплачуючи позивачу ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. №223, відповідач УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області діяв на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому обставини викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати інваліду війни другої групи щорічної одноразової грошової допомоги до п'ятого травня в належному обсязі та стягнення недоплаченого розміру разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017р., задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,21,70,71,94,159-163,183-2,185,186 КАС України, суддя -

постановив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадовців Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати інваліду війни другої групи щорічної одноразової грошової допомоги до п'ятого травня в належному обсязі та стягнення недоплаченого розміру разової грошової допомоги держави до Дня Перемоги за 2017р..

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дні її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя