Справа № 553/883/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р.Справа № 553/883/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 18.05.2017р. по справі № 553/883/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить визнати рішення Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, викладене у листі № 187/П-17 від 28.03.2017 року щодо відмови у перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати державним службовцямпротиправним та скасувати його; зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії, призначеної згідно сь. 37 Закоун України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року та постанов Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року, «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 292 від 06.04.2016 року, «Питання оплати праці працівників державних органів» № 15 від 18.01.2017 року, а також інших складових заробітної плати сум, вказаних у довідці Полтавської районної державної адміністрації № 816/01-29 від 07.03.2017 року, та провести відповідні виплати з урахуванням уже сплачених сум, виходячи з 80 % від загального розміру заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що з березня 2014 року отримує пенсію як державний службовець у розмірі 80 % від загального розміру заробітної плати. Пенсія призначена йому із заробітку, отримуваного на посаді голови районної державної адміністрації. У звязку з черговим підвищенням заробітної плати державним службовцям на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року та постанов Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року, «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 292 від 06.04.2016 року, «Питання оплати праці працівників державних органів» № 15 від 18.01.2017 року він звернувся до Полтавського обєднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про прийняття рішення про перерахунок його пенсії, листом від 28.03.2017 року в перерахунку пенсії відмовлено.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2017 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Полтавському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 25.10.2016 року, з березня 2014 року отримує пенсію як державний службовець інвалід 2 групи у розмірі 80 % від загального розміру заробітної плати. На пенсію позивач звільнився з посади голови районної державної адміністрації.

10.03.2017 року позивач звернувся до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії як державному службовцю, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця за посадою «Голова райдержадміністрації» згідно Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів і врахованих раніше інших складових заробітної плати.

Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 28.03.2017 року за вих. № 187/П-17 відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Не погоджуючись із позицією та таким рішенням відповідача, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із зазначеним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу пенсії у звязку зі зміною розміру складових заробітної плати осіб, що працюють на відповідних посадах, відповідач діяв правомірно, а висновки про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з положеннями чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення державних службовців на момент призначення позивачу пенсії визначалосяЗаконом України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення пенсії) від 16.12.1993 року № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно ст. 37- 1 Закону № 3723(в редакції чинній на момент призначення пенсії), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цимЗакономвідповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця визначавсяпостановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року№ 865, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622.

У відповідності до п. 4 Постанови № 865 (в редакції чинній на час звернення позивача за перерахунком пенсії) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії.

Як встановлено п. 5 Постанови № 865, перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Пунктом другимпостанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013 виключено пункт четвертий постанови № 865.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

У зв'язку з набраннямчинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Отже, на час звернення позивача за перерахунком втратила чинність ст. 37-1 Закону України № 3723-XII, якою було врегульовано порядок та умови перерахунку пенсії державних службовців.

Відповідно дост. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати непрацюючих державних службовців.

Таким чином, на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 року, не передбачено перерахунок пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням окладів.

Водночас колегія суддів зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року виключено п. 4 постанови № 865, яким раніше був встановлений порядок перерахунку пенсій, призначених на підставіЗакону України «Про державну службу»зі змінами, внесеними Законом України від 16.01.2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу», в даний час питання призначення пенсій державним службовцям урегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 292 від 06.04.2016 року.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що орган пенсійного фонду, відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України, внаслідок чого позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку пенсії, як і про касування рішення відповідача, яким відмовлено в проведенні перерахунку, не підлягають задоволенню, відповідно, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачеві, які є похідними від позовної вимоги щодо протиправності дій пенсійного органу у відмові в перерахунку пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11.10.2016 року у справі № 484/1671/16-а, від 26.12.2016 року у справі № 697/1840/16-а, від 27.12.2016 року у справі № 697/1845/16-а.

Стосовно доводів позивача про те, що конституційні гарантії не можуть бути скасовані чи обмежені та при вирішенні питання про наявність права на перерахунок раніше призначеної пенсії слід застосовувати положення Закону, які діяли на момент призначення пенсії, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки «право на призначення пенсії» та «право на перерахунок пенсії» не є тотожними за юридичним змістом і підстави для їх виникнення є різними.

Конституційною гарантією є право на пенсію в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум, встановлений законом (ст. 46 Конституції України).

Право на підвищення розміру пенсії не є конституційною гарантією чи певним досягнутим соціальним мінімумом, що не може бути зменшеним за наявності інших компенсаційних інструментів від знецінення коштів, що надаються як соціальна виплата.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 25.01.2012 року за № 3-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені якЗаконами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Водночас, враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Колегія суддів наголошує, що аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Як визначено ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 18.05.2017 року по справі № 553/883/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 18.05.2017р. по справі № 553/883/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 24.07.2017 р.