Справа № 808/3923/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Матяш О.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2017 рокусправа № 808/3923/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року у справі №808/3923/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ", в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні висновку про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі 59090,85 гривень, яка оформлена листами ДПІ вих. №5787/б/26-55-13-04 від 13.06.2016 року та вих. №9856/5/26-55-13-04 від 23.09.2016;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України в місті Києві висновку про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі 59090,85 гривень, сплачених (утриманих) ОСОБА_3;

- зобовязати ДПІ надати до ГУ Державної казначейської служби України в місті Києві висновок про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі 59090,85 гривень, сплачених (утриманих) ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.11.2015 року він продав ТОВ СЛАВІЯ-АКБ належний йому на праві власності легковий автомобіль CHEVROLET EXPRESS, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого за договором купівлі-продажу склала 909090 гривень, з яких 849999,15 гривень було перераховано ТОВ СЛАВІЯ-АКБ на його рахунок, а 59090,85 гривень (з яких 45454,5 гривень податку на доходи фізичних осіб і 13636,35 гривень військового збору) перераховано товариством, як податковим агентом, до державного бюджету Печерського району м. Києва. В процесі складання податкової звітності за результатами 2015 року він виявив, що впродовж 2015 року здійснив лише одну купівлю-продаж транспортного засобу - продаж вищевказаного авто, тому перерахування 59090,85 гривень податків до державного бюджету є безпідставним. З метою повернення помилково сплачених податків він звернувся до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Печерському районі) із відповідною заявою, проте відповідач відмовив в поверненні коштів. Позивач вважає такі дії незаконними і необґрунтованими, оскільки дохід, отриманий від продажу одного транспортного засобу протягом року, відповідно до п.173.2 ст.173 Податкового кодексу України, не підлягає оподаткуванню. До ДПІ було подано заяву про повернення помилково/надміру сплачених податків з всіма необхідними додатками, зауважень до якої не було, тому відповідач зобовязаний повернути позивачу помилково сплачену суму податків, яка підлягала виплаті на його користь, проте, не зробивши цього, відповідач вчинив протиправні дії в частині відмови в поверненні коштів і допустив протиправну бездіяльність в частині ненадання відповідного висновку щодо повернення таких коштів до органу казначейської служби.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 в оформленні висновку про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі 59090 гривень 85 копійок, яка оформлена листами ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві вих. №5787/б/26-55-13-04 від 13.06.2016 року та вих. №9856/5/26-55-13-04 від 23.09.2016 року.

Визнано неправомірною бездіяльність ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо ненадання управлінню Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва висновку про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі 59090 гривень 85 копійок, сплачених (утриманих) товариством з обмеженою відповідальністю СЛАВІЯ-АКБ як податковим агентом від імені ОСОБА_3.

Зобовязано ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві надати до управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва висновок про повернення з відповідного бюджету помилково та/або наміру сплачених грошових зобовязань у сумі (пятдесят девять тисяч девяносто) гривень 85 копійок ТОВ СЛАВІЯ-АКБ як податковим агентом від імені ОСОБА_3 (напрям перерахування коштів одержувач: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, р/р 4393 у відділенні ПУБМ РЦ в м.Запоріжжя, МФО 334851).

Присуджено на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві судові витрати у сумі 1693 гривні 31 копійка.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в договорі купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що продавець вдруге продає обєкт рухомого майна у вигляді легкового автомобіля протягом звітного року, і дана операція підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною п.167.2 ст.167 Податкового кодексу України (далі ПК України). Покупець вважається податковим агентом продавця та зобовязаний виконати всі визначені розділом 4 ПК України функцій податкового агента утримує податок згідно ст.173 ПК України та військовий збір у розмірі 1,5% від загальної ціни товару.

ТОВ СЛАВІЯ-АКБ виконало всі умови договору укладеного з позивачем та функції податкового агента у відповідності до вимог ст.173 ПК України, надходження коштів підтверджено даними ІС «Податковий блок».

Згідно п.43.2 ст.43 ПК України обовязковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобовязання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розглядаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку, а тому у ДПІ Печерського району відсутні підстави для повернення коштів ПДФО та військового збору позивачу.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що 02.11.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ СЛАВІЯ-АКБ було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, згідно умов якого позивач передав у власність ТОВ СЛАВІЯ-АКБ належний йому на праві власності легковий автомобіль CHEVROLET EXPRESS, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого за договором купівлі-продажу склала 909090 гривень, з яких 849999,15 гривень було перераховано ТОВ СЛАВІЯ-АКБ на його рахунок, а 59090,85 гривень (з яких 45454,5 гривень податку на доходи фізичних осіб і 13636,35 гривень військового збору) перераховано товариством, як податковим агентом, до державного бюджету Печерського району м. Києва.

04.05.2016 року ОСОБА_3 подав до ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій відобразив отримання доходу за продаж лише одного транспортного засобу у розмірі 909090 гривень (а.с.9).

01.06.2016 року він звернувся до ДПІ у Печерському районі із заявою про повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобовязань, в якій зазначив, що в 2015 році ним було отримано дохід від продажу лише одного обєкту рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, а тому, в силу приписів п. 173.2 ст. 173 ПК, такий дохід не підлягає оподаткуванню. До заяви додав вищевказану податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та платіжні доручення №№1501, 1502 від 16.11.2015 року (а.с.13).

ДПІ у Печерському районі листом вих. №5787/б/26-55-13-04 від 13.06.2016 року надано відповідь на його заяву від 01.06.2016 року, за змістом якої ДПІ фактично відмовило в поверненні цих коштів (а.с. 17).

08.08.2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до ДПІ у Печерському районі із заявою про повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобовязань, в якій додатково зазначив, що в договорі купівлі-продажу легкового автомобіля помилково зазначено про те, що продавець вдруге протягом звітного року продає автомобіль (а.с.15). Разом із додатками, що додавалися до первісної заяви, ОСОБА_3 додав до повторної заяви ще й довідку Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВСУ вих. №31/8-Б234 від 04.08.2016 року (а.с.12).

Листом вих. №9856/5/26-55-13-04 від 23.09.2016 року ДПІ у Печерському районі повідомила про відсутність підстав для повернення коштів з податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_3 (а.с.18).

Згідно зст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об'єктів рухомого майна визначено в ст. 173 ПК України.

Згідно з абз. 1 п. 173.1 ст. 173 ПК України, дохід платника податку від продажу (обміну) об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу легкового автомобіля визначається, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку) (абз. 3 п. 173.1 ст. 173 ПК).

За приписами абз. 1 п. 173.3 ст. 173 ПК, у разі якщо стороною договору купівлі-продажу об'єкта рухомого майна є юридична особа чи фізична особа-підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку та зобов'язана виконати всі визначені цим розділом функції податкового агента. При цьому податковий агент утримує податок за ставками, визначеними відповідно до пунктів 173.1 або 173.2 цієї статті з урахуванням інформації про черговість продажу рухомого майна, зазначеної платником податку у договорі купівлі-продажу чи в окремій заяві.

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

В розглядуваному випадку укладання договору купівлі-продажу легкового автомобіля між фізичною особою (позивачем) і юридичною особою, юридична особа (ТОВ СЛАВІЯ-АБК) виступає як податковий агент ОСОБА_3 для цілей сплати податків, зборів, та інших обовязкових платежів.

Судом встановлено, що ТОВ СЛАВІЯ-АБК на виконання вищенаведених приписів податкового законодавства було перераховано до державного бюджету Печерського району м. Києва платіжними дорученнями №№1501, 1502 від імені ОСОБА_3 13636,35 гривень військового збору та 45454,5 гривень податку на доходи фізичних осіб - відповідно (а.с.81-82).

Водночас, відповідно до п. 173.2 ст. 173 ПК, як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року одного з обєктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше обєктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року ОСОБА_3 відчужено лише один автомобіль (CHEVROLET EXPRESS, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1), що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України №31/8-5-50 від 03.03.2017 року (а.с.92).

Зазначене дає підстави вважати, що зазначення в п. 1.4 договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 02.11.2015року про другий продаж позивачем протягом звітного (податкового) року автомобіля є помилковим.

За наведених обставин, з урахуванням того, що під час судового розгляду встановлено факт отримання ОСОБА_3 протягом 2015 року доходу від продажу лише одного обєкту рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий дохід у розмірі 909090 гривень не підлягає оподаткуванню.

Таким чином, судом встановлено факт помилкової сплати податковим агентом позивача від його імені до державного бюджету сум податку з доходу, отриманого від відчуження вищенаведеного транспортного засобу за вищевказаним договором купівлі-продажу.

Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до ст. 43 ПК України та ст. 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з п. 43.2 ст. 43 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

До суду надані докази того, що ОСОБА_3 не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності-фізична особа-підприємець (а.с.94 -95), а зміст його декларації про майновий стан і доходи свідчить, що податки за нього сплачують його податкові агенти під час нарахування заробітної плати.

Доказів наявності у ОСОБА_3 податкового боргу до суду не надано, а тому підстави для відмови у поверненні йому помилково сплачених сум грошового зобов'язання відсутні.

Відповідно до пп. 43.3, 43.4 ст. 43 ПК України, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобовязання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Отже, за наявності факту помилкової та/або надмірної сплати грошового зобовязання єдиною умовою для її повернення є подання платником податків заяви про таке повернення із обовязковим зазначенням напрям перерахування коштів, в даному випадку - поточний рахунок платника податків в установі банку.

Досліджені судами заяви ОСОБА_3 про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань і додатки до них свідчать про наявність факту помилкової сплати податковим агентом від імені позивача грошових зобовязань, а самі заяви відповідають вимогам ст. 43 ПК України.

За таких обставин, відповідно до п. 43.5 ст. 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом пяти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вищенаведеним вимогам ПК України відповідач не подав до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення ОСОБА_3 помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань до закінчення двадцятиденного строку з дня подання позивачем заяви - як першої, так і другої. Напроти, відповідачем було відмовлено позивачу в здійсненні таких дій та відмова мотивована зазначенням в договорі купівлі-продажу легкового автомобіля про здійснення позивачем другого продажу протягом податкового (звітного) року.

Проте наведені доводи відповідача є безпідставними оскільки додані до заяви позивача докази свідчать про факт одного продажу ОСОБА_3 протягом 2015 року легкового автомобіля, а отже про наявність помилкової сплати податковим агентом від імені позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Чинне законодавство не ставить звільнення платника податку від сплати податку з отриманого доходу від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з обєктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, від змісту документальної форми відображення правочину з відчуження такого рухомого майна (договору).

Крім того, як свідчать наявні у справі докази, які також надавалися і відповідачу разом із заявами позивача про повернення коштів, ОСОБА_3 протягом 2015 року отримано дохід від продажу лише одного з обєктів рухомого майна у вигляді вищевказаного легкового автомобіля, а тому така операція не підлягає оподаткуванню, а кошти, сплачені податковим агентом позивача від його імені, вважаються помилково сплаченими і підлягають поверненню позивачеві.

Слід зазначити, що взаємовідносини територiальних органів Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) з мiсцевими фiнансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов'язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статтi 45 та частини другої статтi 78 Бюджетного кодексу України регламентує Порядок взаємодії територiальних органів Державної фіскальної служби України, мiсцевих фiнансових органiв та територiальних органiв Державної казначейської служби України у процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов'язань, затверджений наказом Міністерства фінансів України №1146 від 15.12.2015 року і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 року за № 1679/28124 (далі Порядок №1146).

Відповідно до п.43.6 ПК України та п.4 Порядку №1146, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, до якого такі кошти були зараховані.

Як встановлено судами, помилково сплачені кошти у розмірі 59090,85 гривень були сплачені до державного бюджету Печерського району м.Києва (УДКСУ у Печерському районі м.Києва), водночас в позовній заяві позивач просить зобовязати відповідача подати відповідний висновок до ГУДКСУ в місті Києві.

Згідно з ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За наведених колегія суддів погоджується з тим, що для повного захисту та відновлення порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог в частині визначення органу державної казначейської служби, до якого належить надати висновок.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді даної справи судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при відмові позивачу в поверненні помилково сплачених грошових зобовязань відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень не доведено правомірності своїх ді, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді клопотання відповідача про зупинення провадження по справі судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених обставин судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254, 257, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 травня 2017 року у справі №808/3923/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 26 липня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 27 липня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_4