Справа № 370/2932/16-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 370/2932/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазка Н.Б.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Київської області від 05.09.2016 №18ф-362 про заробітну плату з розрахунку 83% із середнього заробітку; зобов'язання провести перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку 83% із середнього заробітку - 8618,58 гривень з 01.12.2015 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців) з 01.01.2016.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Київської області від 17.03.2016 №18ф-362 про заробітну плату з розрахунку 83% із середнього заробітку. Зобов'язано Києво-Святошинське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області, провести перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 згідно довідки прокуратури Київської області від 17.03.2016 №18ф-362 про заробітну плату, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 83% із середнього заробітку 8618,58 гривень з 18.11.2016 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України отримує пенсію за вислугою років.

Відповідно довідки №18ф-362 від 05.09.2016, виданої прокуратурою Київської області, ОСОБА_2 працював в органах прокуратури Київської області на посаді заступника начальника відділу. Заробітна плата згідно постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 станом на 01.12.2015 всього становить 8618,58 гривень.

Згідно листа-відмови №61/Л-06 від 23.11.2016, виданого управлінням Пенсійного фонду України у Макарівському районі, ОСОБА_2 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки станом на 01.06.2015 пенсії та перерахунки по Закону України «Про прокуратуру» не призначаються та не перераховуються.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим прокурорам, а отже відмова управління ПФУ позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно вказав на те, що положеннями частини 18 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» в редакції на момент призначення пенсії позивачу, передбачалося, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак, з 15 липня 2015 року набрав чинність Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, із набуттям чинності Законом №1697-VII положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, які передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком - втратили чинність.

Натомість частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789 при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України наведені у постановах від 10 грудня 2013 року у справі 21-348а13 та 21-420а13, згідно з яким при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Проте колегія суддів звертає увагу на відмінність спірних правовідносин та їх нормативного регулювання у даній адміністративній справі, та у згадуваних постановах ВСУ, де спір стосувався визначення розміру, з якого повинен здійснюватися перерахунок пенсії у відповідності до чинних на той час положень ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ, разом із тим, у даній адміністративній справі вирішується питання про наявність або відсутність права на здійснення перерахунку пенсії, як такого, при цьому, на час виникнення цих відносин положення ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ втратили чинність.

Враховуючи наведене, посилання місцевого суду на зазначені рішення Верховного Суду України у межах даного спору є недоречними.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, апеляційний суд враховує, що положеннями частини 2 статті 19 Конституції України на органи державної влади покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, якими визначалося право працівників прокуратури на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників і якими позивач обґрунтовував свої вимоги до управління ПФУ на момент його звернення - втратили чинність.

Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави до перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.

Водночас, відсутність на час звернення позивача до управління ПФУ затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, УПФУ, як суб'єкт владних повноважень, має діяти на підставі закону та в межах наданих повноважень, та не може провести перерахунок пенсії позивачу за умови відсутності відповідного законодавства.

Такі висновки підтримано Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 23 травня 2017 року, від 09 червня 2017 року, від 29 травня 2017 року (справи К/800/17231/17, К/800/18760/17, К/800/17612/17 відповідно) та ін.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно перерахунку пенсії позивача без обмеження граничного розміру, колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду справи права позивача в цій частині вимог не були порушені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, прийнявши рішення із порушенням норм матеріального права, а саме положень Закону № 1697-VII, що призвело до неправильного вирішення справи.

З приводу тверджень позивача про неможливість звуження прав, судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 24 липня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.