Справа № 815/514/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/514/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року громадянка ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №307214 (о/с) від 24.01.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 та зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання в ОСОБА_3 шляхом видачі нової.

Позов обґрунтовувала тим, що в лютому 2008 року нею отримано посвідку на постійне проживання в ОСОБА_3. При зверненні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо обміну посвідки у звязку з досягненням 25-річного віку, рішенням №307214 (о/с) від 24.01.2017р. відповідачем скасовано позивачу дозвіл на імміграцію в ОСОБА_3 з посилання на п.1, п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Таке рішення ОСОБА_3 ОСОБА_2 вважає незаконним, оскільки у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки правомірності видачі у 2008 році дозволу на імміграцію в ОСОБА_3, а також не зазначено конкретної норми Закону для скасування дозволу на імміграцію, в той час як п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію» не містить чіткої підстави для скасування відповідного дозволу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2017р. позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при проведенні перевірки законності надання в 2008 році позивачу дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 встановлено, що підстав, визначених п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», для прийняття рішення про надання громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 дозволу на імміграцію та документування її посвідкою на постійне проживання в ОСОБА_3 не існувало, оскільки на час прийняття відповідного рішення позивачу було 24 роки, тобто вона не була неповнолітньою, тоді як за вказаною нормою право на отримання дозволу на імміграцію за квотою, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України, мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід змінити.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 12.02.2008р. відділом у справах ГІРФО ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про надання громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію». (а.с.79)

При цьому, зазначене рішення не містить посилань на пункт та частину статті 4 Закону України «Про імміграцію», тоді як з висновку інспектора ВГІРФО УМВС України в Одеській області про розгляд заяви щодо отримання дозволу на імміграцію від 12.02.2008р. вбачається, що відповідний дозвіл видано позивачу на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію». (а.с.78 зв)

26.02.2008р. громадянка ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримала посвідку на постійне проживання в ОСОБА_3. (а.с.11)

31.05.2016р. позивач звернулася до Суворовського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 25-ти річного віку. Матеріали обміну передані на розгляд та прийняття рішення до Головного управління ДМС України в Одеській області, яке відмовило ОСОБА_3 ОСОБА_2 в обміні посвідки на постійне проживання в ОСОБА_3 на підставі п.17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 28.03.2013р. №251. (а.с.84-85)

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2016р. по справі №820/3640/16, яка набрала законної сили, зобовязано ГУ ДМС України в Одеській області замінити посвідку на постійне проживання в ОСОБА_3 громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з досягненням 25-річного віку. (а.с.92-94)

На виконання вказаного рішення 11.01.2017 року позивач, через свого представника, звернулася до ГУ ДМС України Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в ОСОБА_3. З відповідною заявою позивач повторно звернулася до відповідача 18.01.2017р. (а.с.12, 95-96)

ГУ ДМС України в Одеській області, за результатами розгляду клопотання громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про обмін посвідки на постійне проживання в ОСОБА_3, проведено перевірку законності надання позивачу дозволу на імміграцію в ОСОБА_3.

24.01.2017р. складено та затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_2, в якому зазначено, що на час подачі в 2008 році клопотання про залишення на постійне проживання в ОСОБА_3 ОСОБА_2 вже досягла повнолітнього віку, а тому не могла отримати дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як неповнолітня дитина іммігранта. Крім того, зазначено, що 23.08.2010р. відділом у справах ГІРФО ГУ МВС України в Одеській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 Мінь Хуе - матері ОСОБА_5 ОСОБА_2. (а.с.99-100)

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №307214 (о/с) від 24.01.2017р. «Про скасування дозволу на міграцію в ОСОБА_4» громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 скасовано дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4, виданий 12.02.2008р. на підставі п.1 та 6 розділу ІV ст.12 Закону України «Про імміграцію». (а.с.14)

25.01.2017р. позивачу видано довідку №307214 (о/с) про вилучення посвідки на постійне проживання, відповідно до якої 25.01.2017р. видана гр. ОСОБА_1 ОСОБА_2 посвідка на постійне проживання в ОСОБА_4 серії ІН №123726 від 24.01.2017р. вилучена на підставі рішення Головного управління ДМС України в Одеській області про скасування їй дозволу на імміграцію. (а.с.15)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №307214 (о/с) від 24.01.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, виходив з того, що відповідачем не доведено наявності підстав для проведення перевірки законності видачі позивачу дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, як і не доведено наявності підстав, передбачених п.1, п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію», для скасування позивачу дозволу на імміграцію в ОСОБА_4.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в ОСОБА_4 до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в ОСОБА_4; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, підставою для скасування рішенням №307214 (о/с) від 24.01.2017р. ОСОБА_5 ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.1, п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

При цьому, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції відповідачем, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладає обовязок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу про отримання в 2008 році громадянкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, що є підставою для скасування дозволу відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Що ж до п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», то в обґрунтування вимог апеляційної скарги іншим випадком, в розумінні вказаної норми ГУ ДМС України в Одеській області, зазначає, що дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як неповнолітній дитині іммігранта, оскільки у 2008 році ОСОБА_1 ОСОБА_2 була повнолітньою.

Апеляційний суд такі доводи апелянта вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірному рішенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 24.01.2017р. відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої виданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 дозвіл на імміграцію в ОСОБА_4 підлягає скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування такого дозволу, якщо зясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п.1 ч.1 ст.12 Закону)

Як зазначалось вище, надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 в 2008 році дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що допущення міграційним органом помилки при прийнятті рішення про надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 дозволу на імміграцію, за відсутності у цьому вини останньої, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування такого дозволу.

Безпідставними являються, також, посилання ГУ ДМС України в Одеській області на скасування 23.08.2010р. відділом у справах ГІРФО ГУ МВС України в Одеській області дозволу на імміграцію в ОСОБА_4 Мінь Хуе - матері ОСОБА_5 ОСОБА_2, оскільки з матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2014р. по справі №815/845/14 визнано протиправним та скасовано висновок від 23.08.2010р. відділу у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області про скасування дозволу на постійне проживання громадянки ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_7 Мінь Хуе та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4 серії ОД №0245 від 07.05.2007р. (а.с.185-190)

На виконання вказаного судового рішення 10.04.2014р. ГУ ДМС України в Одеській області матері позивача видано посвідку на постійне проживання в Україні ІН №050093 та в її паспортному документі проставлено відмітку встановленого зразка про видачу посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4. (а.с.191-192)

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведення відповідачем дотримання вимог Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002р., в частині наявності подання органу внутрішніх справ, або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію позивачу, як ініціатора процедури скасування дозволу на імміграцію.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд враховує, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обовязок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване рішення відповідача №307214 (о/с) від 24.01.2017р. є актом індивідуальної дії, в якому Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави проведено перевірку законності надання позивачу дозволу на імміграцію та скасовано дозвіл громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 на імміграцію в ОСОБА_4, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність спірного рішення відповідача та скасував його.

Що ж до вимог позову про зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області поновити громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання в ОСОБА_4 шляхом видачі нової, то, при їх задоволенні, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на підставі протиправного рішення №307214 (о/с) від 24.01.2017р. у ОСОБА_1 ОСОБА_2 вилучено посвідку на постійне проживання, тому порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2, шляхом видачі нової посвідки.

Колегія суддів не може погодитися в таким висновком суду першої інстанції, оскільки наслідком набрання законної сили судовим рішенням про скасування рішення відповідача №307214 (о/с) від 24.01.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, є поновлення відповідачем громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 такого дозволу та посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4, яку скасовано на підставі п.18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012р. №251.

При цьому, вчинення таких дій є повноваженнями відповідача, у реалізації яких суд не може підміняти відповідного субєкта владних повноважень.

Правила ст. 105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде прийняття рішення про зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області розглянути питання щодо поновлення громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4, у звязку з скасуванням в судовому порядку рішення №307214 (о/с) від 24.01.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_4, на підставі якого відповідну посвідку вилучено у позивача.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак, на думку колегії суддів, обрав не належний спосіб захисту прав позивача, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити абзац 3 резолютивної частини постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року шляхом прийняття рішення про зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути питання щодо поновлення громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.2, 201 ч.1 п.1, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини оскаржуваної постанови викласти в наступній редакції: «Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути питання щодо поновлення громадянці ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання в ОСОБА_4».

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26.07.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

ОСОБА_8