Справа № 804/7064/16
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2017 р. Справа № 804/7064/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.,
при секретарі Виноградовій Т.В.,
представника позивача Леванісова С.В.,
представника відповідача Лебідя О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Державної установи "Жовтоводська виправна колонія (№26)" до Східного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними та скасування пунктів вимоги, -
Жовтоводська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№26), яка замінена судом правонаступником - державною установою "Жовтоводська виправна колонія (№26)" (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, яка замінена судом правонаступником - Східним офісом Держаудитслужби (далі - відповідач), в якому просить:
Вказаний адміністративний позов передано на розгляд судді Барановському Р.А.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2017 року №1319д призначено повторний автоматизований розподіл справи №804/7064/16, у зв`язку із перебуванням судді Барановського Р.А. у відпустці по догляду за дитиною.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2017 року, матеріали адміністративної справи №804/7064/16 передано на розгляд судді Бондар М.В.
Ухвалою суду від 22.05.2017 року прийнято справу до провадження суддею Бондар М.В. та призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з проведеними ревізією розрахунками норм витрат твердого палива та проведеною калькуляцією вартості транспортних послуг. Визначений фінансовою інспекцією розмір збитків підлягає доказуванню стороною, а правильність їх обчислення має бути перевірена судом.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав обрану правову позицію.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що збитки стягуються в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року, Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області виявлено порушення фінансово-господарської дисципліни, про що складено акт від 06.09.2016 року №08-20/25.
На підставі висновків, викладених в акті ревізії від 06.09.2016 року №08-20/25, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області направила позивачу вимогу від 23.09.2016 року №04-08-05/7252, в якій пред'явлені вимоги щодо вжиття заходів усунення виявлених ревізією порушень.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо складання акту ревізії від 06.09.2016 за №08-20/25 та винесенням пунктів 1 та 2 вимоги від 23.09.2016 року №04-08-05/7252, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-XII (далі - Закон №2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (далі - Положення), яке було чинним на момент проведення ревізії та формування вимог, визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).
Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Аналіз наведених норм права дає суду підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.
При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та зазначити про їх наявність у вимозі, а також звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 07.07.2015 року.
У справі, що розглядається, позивач пред'явив позовну вимогу про скасування пунктів 1 та 2 вимоги від 23.09.2016 року №04-08-05-15/7252 про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для відповідача, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Отже, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про скасування пунктів 1 та 2 вимоги від 23.09.2016 року №04-08-05-15/7252, оскільки вказані пункти вимоги можуть бути перевірені на правильність обчислення визначених збитків, як і наявність підстав для відшкодування таких збитків, судом, який розглядає позов про відшкодування збитків.
Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача при складанні акту ревізії від 06.09.2016 року за №08-20/25, суд зазначає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб, а отже не породжує правовідносин, що може бути предметом спору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, оскільки позивачем обрано неналежний засіб правового захисту.
У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову державної установи "Жовтоводська виправна колонія (№26)" до Східного офісу Держаудитслужби про визнання дій протиправними та скасування пунктів вимоги - відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 31 липня 2017 року.

Суддя М.В. Бондар