Справа № 826/24127/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін»

до

державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить:

- зобов'язати державну податкову інспекцію у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві видалити в інтегрованих картках платника ІС «Податковий блок» запис щодо обчислення за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» податкового боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» взагалі не здійснювались будь-які операції, за результатами яких можливе виникнення зобов'язання з податку на додану вартість, а у відповідь на усну консультацію податковий інспектор пояснив, що податковий борг виник через збій системи при отриманні двох однакових уточнюючих розрахунків.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши у письмових запереченнях проти позову про те, що у поданій позивачем податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року заповнено рядок 23.1 «зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість» та відображено суму 6161 грн. Станом на 20.04.2015 за товариством не обліковувалось податкового боргу в ПДВ, у зв'язку з чим заявлена сума в рядку 23.1 декларації зарахована в КОР в рахунок переплати. Після подачі позивачем уточнюючого податкового розрахунку від 20.05.2015 у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, виправлено рядок 23.1 та відображено суму 6161 грн. як зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Станом на 20.05.2015 в інтегрованій картці платника зменшилась сума в розмірі 6161 грн. нарахованої переплати. Пізніше позивачем повторно подано уточнюючий розрахунок від 20.05.2015 та повторно виправлено рядок 23.1, що призвело до повторного зменшення суми переплати з КОР у розмірі 6161 грн., у зв'язку з чим виник податковий борг у розмірі 6161 грн. Оскільки податкове зобов'язання було добровільно задеклароване самим платником, то у контролюючого органу були відсутні підстави для його самостійного корегування.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2015 в електронному вигляді на адресу державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфін» була направлена податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року, в якій помилково був заповнений рядок 23.1 та помилково не були заповнені рядки 23.3, 24 (квитанція №1 та квитанція №2 про збереження документу на центральному рівні та прийняття пакету).

З огляду на викладене, 20.05.2015 в електронному вигляді товариством направлено до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2015 року, у якому виправлено помилки, а саме: внесено виправлення до рядків 23.1, 23.3 та 24.

За твердженнями позивача, що не спростовано відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, під час судового розгляду справи, про отримання уточнюючого розрахунку тривалий час не надходили квитанції про збереження документа на центральному рівні та про прийняття пакету, у зв'язку з чим товариством повторно направлено в електронному вигляді той самий уточнюючий розрахунок.

Вважаючи вказану податку вимогу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

В даному випадку позивач, як платник податків, виявив помилки у попередньо поданій податковій декларації за березень 2015 року, а саме: помилково був заповнений рядок 23.1 («зараховується зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість» у розмірі 6161 грн.) та помилково не були заповнені рядки 23.3, 24 на вказану суму зобов'язання.

Вказана помилка не призвела до нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість на вказану суму, і була виправлена шляхом подання позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 20.05.2015.

Вказані обставини підтвердив відповідач у наданих запереченнях, додатково пояснивши, що станом на 20.04.2015 за позивачем не обліковувалось податкового боргу з податку на додану вартість, у зв'язку з чим заявлена сума в рядку 23.1 декларації зарахована в КОР в рахунок переплати, а після подачі позивачем уточнюючого податкового розрахунку від 20.05.2015 виправлено рядок 23.1 та відображено суму 6161 грн. як зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Відповідно, після подачі уточнюючого розрахунку 20.05.2015 контролюючим органом внесено до інтегрованої картки платника ІС «Податковий блок» запис про виключення 6161 грн. з КОР в рахунок переплати зобов'язання з податку на додану вартість.

Відображення в інтегрованій картці платника ІС «Податковий блок» запису про наявність у позивача податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6161 грн. виникло у зв'язку з тим, що позивач повторно направив до контролюючого органу уточнюючий розрахунок від 20.05.2015 з тією самою інформацією.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Вказане загальне правило виникнення податкового зобов'язання не означає, що будь-яка декларація є достатньою підставою для виникнення зобов'язання, тоді як будь-яке задеклароване зобов'язання має підтверджуватися належним чином.

Зокрема, щодо підстав нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість, слід зазначити, що згідно загального правила, викладеного у пункті 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

В даному випадку у суду відсутні підстави для висновку про наявність договорів, на підставі яких у позивача могли виникнути податкові зобов'язання з податку на додану вартість за звітний період, тоді як підставою для винесення податкової вимоги став факт повторного подання уточненого податкового розрахунку, яким, навпаки, виключається інформація про попередньо помилково задекларований податок.

При повторному отриманні однакового уточнюючого розрахунку від 20.05.2015 контролюючий орган мав підстави для висновку про те, що вказаний повторний уточнюючий розрахунок не є підставою для нарахування податкових зобов'язань, оскільки не містить інформації про добровільне декларування податкового зобов'язання, тоді як повторно містить інформацію про корегування рядка 23.1 та виключення відповідної інформації.

Згідно пунктів 59.1, 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В даному випадку станом на 12.08.2015 контролюючий орган не мав підстав для нарахування податкового зобов'язання, згідно уточнюючого податкового розрахунку від 20.05.2015, з огляду на викладене вище.

Згідно пункту 2 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (надалі – Порядок №422), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи було встановлено безпідставне визначення позивачеві податкового боргу, позов підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.