Справа № 817/2233/16
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2017 р.Р і в н е 817/2233/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_1
до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_4 особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до Рівненської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 30.11.2016.

Позовні вимоги в повному обсязі були підтримані позивачем та його представником в судовому засіданні та обґрунтовані безпідставністю висновків податкового органу, покладених в основу донарахування відповідних грошових зобовязань. Зокрема, підставою для збільшення грошових зобов'язань з ПДВ та застосування штрафних санкцій слугував висновок контролюючого органу про перевищення позивачем в сукупності суми 300000 грн. від здійснення операцій з постачання товарів (робіт, послуг) протягом останніх дванадцяти місяців за період з 01.10.2013 по 01.10.2014 включно. При цьому відповідач не врахував, що в ціні реалізації товару включено 20% ПДВ, який сплачено на користь постачальників, а за правилами пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України до бази оподаткування податком на додану вартість ПДВ не включається. Без врахування податку на додану вартість дохід, отриманий ФОП ОСОБА_1 за цей період, не перевищує 300000 грн., а тому обов'язок реєструватися платником податку на додану вартість 01.10.2014 у позивача не виникав. Більше того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, що набрав чинності 01.01.2015, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ протягом останніх 12 календарних місяців, як підстава для виникнення обов'язку реєструватися платником ПДВ, збільшена з 300000 грн. до 1000000 грн. А тому, навіть, якщо припустити, що позивача виник обов'язок зареєструватися платником ПДВ у жовтні 2014 року, то вже починаючи з січня 2015 року цей обов'язок скасовувався. Відповідно, у податкового органу жодних підстав для нарахування позивачу ПДВ за період з жовтня 2014 року по грудень2015 року, як і для застосування штрафних санкцій за заниження податкових зобов'язань з ПДВ та за неподачу декларацій з ПДВ за цей період, не було. Підставою для визначення акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів слугував попередній висновок контролюючого органу про те, що з жовтня 2014 року позивач підлягав реєстрації платником ПДВ, а тому вартість підакцизних товарів, що реалізовувались ним з цього часу і впродовж усього 2015 року мала визначатися з врахуванням ПДВ. Разом з тим, в ціні реалізації підакцизних товарів враховано 20% ПДВ, яке включене ще постачальником товарів. Оскільки ж позивач не реєструвався платником ПДВ і не підлягав такій реєстрації, то висновки контролюючого органу щодо заниження акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є неправомірними. За наведеного, позивач та його представник просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що в ході перевірки контролюючим органом на основі даних первинних документів позивача встановлено, що обсяг виручки від здійснення операцій з поставки товарів ФОП ОСОБА_1 сукупно за 12 календарних місяців, а саме з 01.10.2013 по 01.10.2014 склав 302077,66 грн. Відповідно до цього констатовано перевищення граничного розміру, який встановлено пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, що є підставою для реєстрації позивача платником податку на додану вартість, подання податкових декларацій з цього податку та визначення відповідних податкових зобов'язань. Внаслідок зазначеного відповідач дійшов логічного висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року на суму 68315,00 грн. та акцизного податку за цей же період на суму 2037,00 грн., а також і про порушення правил декларування у вигляді неподання податкових декларацій за вказаний період. Таким чином доводила, що податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі та в межах чинного законодавства. За наведеного, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Дослідженням письмових доказів по справі, суд встановив наступне.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.10.1993 (а.с.9). Перебуває на податковому обліку в Здолбунівському відділенні Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області; видами його діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, обслуговування напоями; з 01.01.2013 перебуває на загальній системі оподаткування; платником податку на додану вартість не реєструвався (а.с.54).

Впродовж 2014-2016 років позивач своєчасно подавав Декларації про майновий стан і доходи та Розрахунки податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою і сплачував задекларовані в них суми (а.с.55-71)

З 17.10.2016 по 04.11.2016 посадовими особами Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства. Її результати оформлені актом №251/1712-17-02/НОМЕР_1 від 11.11.2016 (а.с.181-211).

За висновками акту, перевіркою встановлено, зокрема, порушення п.180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.1 ст.183, пп.185.1.1 п.185.1 ст.185, п.198.5 ст.198, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, - донараховано податок на додану вартість за період з 10.10.2014 по 31.12.2015 в сумі 68315,00 грн.; податкові декларації з ПДВ за період листопад-грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року до Здолбунівського відділення Рівненської ОДПІ підприємцем не подані, чим порушено пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України; порушено пп.214.1.4 п.214.1 ст.214, пп.222.3.1, пп.222.3.2 ст.222, пп.215.3.10 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України, - донараховано акцизний податок в сумі 2037,00 грн.

На підставі таких висновків 30.11.2016 Рівненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області (Здолбунівське відділення) винесла податкові повідомлення-рішення:

№, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 87773,75 грн., в тому числі 68315,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 19458,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.10);

№, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "акцизний податок з реалізації суб'єктами роздрібної торгівлі підакцизних товарів" на 2546,25 грн., в тому числі 2037,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 509,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.11).

З пояснень позивача та представника відповідача та змісту акта перевірки встановлено, що висновки про порушення позивачем вищевказаних норм податкового законодавства та про необхідність збільшення грошових зобов'язань позивача з податку на додану вартість та з акцизного податку відповідачем зроблені за рахунок того, що протягом 12 послідовних календарних місяців, а саме з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, включно, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав виручку від здійснення операцій з постачання товарів на рівні 302077,66 грн., що перевищує межу в 300000,00 грн., яка дозволяє не реєструватися платником ПДВ. Таким чином, відповідач вважає, що згідно з п.181.1 ст.181, п.183.2 ст.183 Податкового кодексу України позивач повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість не пізніше 10 жовтня 2014 року. В звязку з тим, що позивач не зареєструвався платником податку на додану вартість, то він за правилами п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року несе відповідальність за не нарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Таким чином, перевіркою констатовано заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за цей період в сумі 68315,00 грн. та нараховано штрафну санкцію на рівні 25%, що становить 17078,75 грн. У зв'язку з тим, що позивач не подавав до податкового органу податкові декларації з ПДВ за 14 податкових періодів (з листопада по грудень 2015), позивачу нараховані штрафні санкції в розмірі 170 х 14 = 2380,00 грн. Також, у звязку з тим, що позивач підлягав реєстрації платником ПДВ, то вартість підакцизних товарів, що реалізовувались з жовтня 2014 року повинна була визначатись з врахуванням податку на додану вартість, відповідачем здійснено розрахунок податкового зобовязання та штрафних санкцій з акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Фактичні обставини справи, встановлені актом перевірки, у тому числі й сума 302077,66 грн., отримана позивачем від здійснення господарської діяльності за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року, сторонами не заперечуються та під сумнів не ставляться. Фактично, спір між сторонами зводиться лише до правильності розуміння і застосування норми податкового законодавства України, яка встановлює умови та обов'язок платника податків здійснити реєстрацію платником податку на додану вартість.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

При цьому суд виходив з такого.

За правилами п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж 2014 року) особа зобов'язана зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку, у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість).

В свою чергу, п.183.1 ст.183 цього Кодексу передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. А за вимогами пункту183.2 цієї статті, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу .

В силу ж вимог п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Статтею 203 цього Кодексу визначені порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до п.120.1 ст.120 цього Кодексу неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, буквальний зміст наведених норм податкового права свідчить на користь того, що обов'язок по реєстрації платником податку на додану вартість і, відповідно, по поданню податкових декларацій з цього податку та визначення податкових зобов'язань виникає у суб'єкта господарювання у разі, якщо загальна сума від здійснення ним оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, нарахована (сплачена) цьому суб'єкту протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість). При цьому, примітку «без урахування податку на додану вартість» в пункті 181.1 ст.181 Податкового кодексу України слід розуміти так, що сума виручки суб'єкта господарювання визначається як загальна сума від здійснення таким субєктом господарювання оподатковуваних операцій з постачання товарів «мінус» сума податку на додану вартість, сплачена таким субєктом господарювання постачальникам при придбанні таких товарів. В протилежному випадку, вказане правове положення взагалі не має застосування, оскільки пункт 188.1 стосується саме тих осіб, які не є платниками ПДВ, а такі особи сплачують ПДВ лише при придбанні товарів.

Дослідженими в справі доказами - видатковими накладними, які також пред'являлися до перевірки, підтверджено, що при придбанні алкогольних напоїв та тютюнових виробів в контрагентів-постачальників (ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», ТОВ «Продмаркет-Захід»,ФОП ОСОБА_5, ПП «Спіріт-РВ», Рівненська філія «Спіріт» ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум», ТОВ «Фірма «ОСОБА_6», ТОВ «Прод-Транс»,Філія «Л.К.О.№4» фізична особа підприємець ОСОБА_1 сплатив в ціні товару податок на додану вартість (а.с.77-180).

Зокрема за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, включно, придбано товарів на загальну суму 199066,26 грн., в тому числі ПДВ 39813,25 грн.

Разом з тим, в акті перевірки зафіксовано, що сума витрогу згідно звітів РРО за період з жовтня 2013 року по вересень 2014, включно, становить 302077,66 грн. і при цьому, не взято до уваги, що в ціні реалізації товару позивачем враховано 20% податку на додану вартість, який сплачено на користь постачальників.

Встановлені обставини не заперечуються й не спростовані відповідачем.

Оскільки без врахування податку на додану вартість дохід, отриманий фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.10.2013 по 01.10.2014, є меншим за 300000,00 грн., то в силу приписів п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України, у позивача 01.10.2014 не виникав обов'язок реєструватися платником податку на додану вартість. Відповідно до цього, позивач не був зобов'язаний подавати податкові декларації з цього податку й визначати відповідні податкові зобов'язання за період з 01.10.2014 по 31.12.2015 року.

Окремо слід зауважити, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, що набрав чинності 01.01.2015, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ протягом останніх 12 календарних місяців, як підстава для виникнення обов'язку реєструватися платником ПДВ, збільшена з 300000 грн. до 1000000 грн.

З огляду на наведене, суд вважає, що у контролюючого органу не було законних підстав для збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість із застосуванням штрафних санкцій, а тому податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2016 є протиправним та підлягає до скасування.

Що стосується збільшення позивачу грошового зобов'язання з акцизного податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України акцизний податок це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно з пп.212.1.11 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) платниками акцизного податку є, зокрема, особа - субєкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

При цьому, за правилами пп.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. А відповідно до пп.214.1.4 п.214.1 ст.214 Податкового кодексу України базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

З урахуванням того, що за висновками контролюючого органу з жовтня 2014 року позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість, відповідач вважає, що ставка акцизного податку 5 % мала застосовуватися до вартості алкогольних напоїв з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином відповідачем вартість підакцизних товарів, що реалізовані позивачем впродовж 2015 року була збільшена на суму ПДВ і, відповідно до цього донараховано акцизний податок в розмірі 2037,00 грн.

Разом з тим, як вже встановлено судом, фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування і не підлягав реєстрації платником ПДВ. При цьому, в ціні реалізованого ним товару було враховано 20% податку на додану вартість, сплаченого при його придбанні. Таким чином, висновки контролюючого органу щодо заниження акцизного податку з реалізації суб'єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є неправомірними.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2016 не ґрунтується на нормах матеріального закону та не відповідає фактичним обставинам справи, а відтак є неправомірним та підлягає до скасування.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено правомірності визначення податкових зобов'язань.

За встановлених обставин суд вважає, що податкові повідомлення-рішення № та № від 30.11.2016 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

За правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 30.11.2016, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 87773,75 грн., в тому числі 68315,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 19458,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 30.11.2016, згідно якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "акцизний податок з реалізації суб'єктами роздрібної торгівлі підакцизних товарів" на 2546,25 грн., в тому числі 2037,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 509,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 903,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Друзенко Н.В.