Справа № 607/8779/17
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2017 Справа №607/8779/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., представника позивача Гаврилюк Зоряни Богданівни, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - адвоката Дзюби Андрія Ігоровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_2 про примусове видворення, затримання його у зв'язку з таким видворенням та поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України,-

ВСТАНОВИВ:

позивач Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області) звернулося в суд з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення, затримання його у зв'язку з таким видворенням та поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України. В обґрунтування своїх вимог вказує, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2, в'їхав в Україну 21 червня 2015 року через контрольно-пропускний пункт «Бориспіль» за паспортним документом серії НОМЕР_1, виданим 19 червня 2009 року (термін дії до 19 червня 2019 року), з приватною метою і до цього часу її територію не покидав. 12 серпня 2016 року посадовими особами Заліщицького районного сектору УДМС у Тернопільській області виявлено, що відповідач перебуває в Україні понад дозволений термін, тобто більше 90 днів протягом 180, а саме: 419 днів. До УДМС у Тернопільській області чи його територіальних підрозділів із заявою щодо продовження строку перебування на території України, останній не звертався, а продовжував знаходитись на території України без законних на те підстав. 16 серпня 2016 року Заліщицьким районним сектором УДМС у Тернопільській області було прийнято рішення № 93 про примусове повернення з України відповідача, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 15 вересня 2016 року, однак його він не виконав. Позивач вважає, що наявні всі підстави стверджувати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення за межі України, чим перешкоджатиме процедурі видворення. Про це свідчить те, що він тривалий час перебуває на території України незаконно, чим грубо порушує правила перебування в Україні іноземців; з 16 серпня 2016 року свідомо ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України; жодних дій щодо повернення в країну походження у термін, визначений у рішенні про примусове повернення з України, не вживав; не має постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення та законних джерел доходу. Крім того, при наданні пояснень відповідач вказав, що не має коштів на існування (придбання їжі, проживання тощо), тому у нього відсутня можливість самостійно залишити територію України. Саме тому його слід затримати та помістити у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про примусове видворення за межі України, вважає позивач.

У судовому засіданні представник позивача зазначені вимоги підтримала, з мотивів, вказаних у позовній заяві та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 позов визнав, вказав, що проти його задоволення не заперечує та підтвердив факт свого вкрай негативного фінансового стану.

Таку позицію відповідача підтримав і його представник.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке:

статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Одним з документів для в'їзду та виїзду за кордон для громадян Республіки Грузія є паспорт громадянина Республіки Грузія.

Громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їхав в Україну 21 червня 2015 року через контрольно-пропускний пункт «Бориспіль» за паспортним документом серії НОМЕР_1, виданим 19 червня 2009 року, терміном дії до 19 червня 2019 року, з приватною метою.

Такий в'їзд відповідач здійснив без візи, відповідно до Угодою між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою Владою Грузії про безвізові поїздки громадян від 31 березня 1999 року (далі - Угода), статтею 1 якої визначено, щ громадяни держави однієї Сторони незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в'їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди.

Підпунктом 2 пункту 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР № 017004 від 12 серпня 2016 року, посадовою особою Заліщицького районного сектору УДМС у Тернопільській області в с. Бедриківці, Заліщицького району Тернопільської області виявлено відповідача, який проживає там з 21 червня 2015 року. Після закінчення дозволеного строку перебування в Україні він із заявою щодо продовження строку перебування не звертався, чим порушив п. 9 ст. 1, ст. 3, ст. 7 Закону.

За вказані дії відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., про що завідувачем Заліщицького районного сектору УДМС у Тернопільській області було винесено постанову серії ПН МТР № 017004 від 12 серпня 2016 року.

Постанова відповідачем виконана; штраф сплачений, що підтверджується копією платіжного доручення № 5418807sв від 12 серпня 2016 року.

16 серпня 2016 року головним спеціалістом Заліщицького районного сектору УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 93 про примусове повернення з України відповідача, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 15 вересня 2016 року. Підставою для винесення цього рішення стало те, що він з моменту в'їзду, безперервно перебуває на території України 419 днів., тоді як дозвіл та таке перебування мав не більше як на 90 днів протягом 180.

Цього рішення відповідач не виконав. Дана обставина, в силу ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), доказуванню не підлягає оскільки, визнається сторонами, сумніву щодо її достовірності та добровільності цього визнання у суду не виникає і вони проти цього не заперечують.

На поважність причин такого невиконання відповідача не посилається, а тому судом їх не встановлено.

Статтею 30 Закону передбачено, що якщо іноземець не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду може примусово видворити його з України.

Таким чином, факт невиконання відповідачем у встановлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення з України є підставою для примусового видворення за межі України.

Щодо вимог позивача про затримання відповідача у зв'язку з таким видворенням та поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України то і вони підлягають до задоволення з наступних міркувань:

частинами 1 та 2 ст. 1837 КАС України визначено, що <…> позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів <…> про примусове видворення іноземців <…> подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів <…>. У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець <…> стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, <…> ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: <…>; затримати іноземця <…> з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи, що відповідач: протягом тривалого періоду часу порушує законодавство України, яке визначає статус іноземців та осіб без громадянства в Україні; місце свого проживання покинув, про що свідчить акт перевірки щодо виявлення громадян, які ухиляється від виїзду з України від 22 лютого 2017 року; не має іншого постійного місця проживання в Україні та належного фінансового забезпечення, про що вказав у судовому засіданні, у суду наявні підстави вважати, що він може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення або перешкоджати проведенню процедури видворення. З огляду на викладене, суд вважає, що єдиним заходом, котрий може забезпечити виконання рішення суду про примусове видворення відповідача є його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк до чотирьох місяців.

Рішення про примусове видворення слід звернути до негайного виконання в порядку п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 69-71, 94, 159-163, 167, 1837, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

Затримати громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк до чотирьох місяців, з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби України (с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області).

Звернути постанову до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка