Справа № 817/431/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2017 р.Р і в н е 817/431/17
15год. 10хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 щодо невиконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 у справі №817/3188/15; стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 23.02.2016 по 19.04.2016.

Позов обґрунтований тим, що наказом від 07.09.2015 №554/04/к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 по справі №817/3188/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано наказ №554/04/к від 07.09.2015 Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу на нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з 07.09.2015. Наказ про поновлення позивача на посаді на виконання судового рішення відповідачем видано лише 13.04.2016. Фактично до виконання своїх посадових обовязків позивач приступила 19.04.2016. Зазначає, що статтею 236 КЗпП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 в справі № 817/3188/15 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу складає 134,88 грн.

Відповідно до п.10 Порядку обчислення заробітної плати, якщо в установі відбулося підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток (період вимушеного прогулу, в тому числі час затримки виконання судового рішення), заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Позивач вказує, що у розрахунковий період за час затримки виконання рішення суду у Головному територіальному управлінні юстиції відбулося підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підставі постанов Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 та №292 від 06.04.2016. Таким чином, необхідно провести коригування середньоденного (годинного) заробітку.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити в повному обсязі. Позивач також пояснила, що відповідачем повідомлення про її поновлення на роботі було надіслано за неналежною адресою, у зв'язку з чим про видачу наказу № 300/04/к від 13.04.2016 вона дізналась лише 18.04.2016 та з 19.04.2016 приступила до виконання посадових обов'язків.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ № 128515 від 17.06.2017 (а.с.72) встановлено, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, спільне прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.20-23), в якому зазначив, що станом на день винесення судового рішення у справі про поновлення на посаді позивача, на посаді начальника відділу з питань нотаріату перебувала інша особа, а саме ОСОБА_6 Оскільки необхідно було вирішити питання щодо переведення працівника з посади, на якій за рішенням суду поновлюється інший працівник, то це зумовило затримку виконання рішення суду. Окрім цього, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 було задоволено заяву позивача від 12.03.2016 про виправлення описки в постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016. Зазначає, що виконання рішення суду від 29.03.2016 у справі про поновлення обєктивно можливо було лише з 30.03.2016, оскільки поновлення на посаді перебувало у безпосередньому звязку із результатами розгляду судом заяви про виправлення описки, відтак немає доказів незаконної бездіяльності начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області у період з 24.02.2016 по 29.03.2016.

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 за 4 робочі дні з 13.04.2016 по 18.04.2016 включно було оплачено середній заробіток разом з компенсацією за невикористану відпустку.

Вимоги ОСОБА_1 щодо застосування коригуючих коефіцієнтів до її заробітної плати вважає необґрунтованими, оскільки згідно з п.32 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Проте, ОСОБА_1 не надано доказів того чи перебувала вона на обліку у центрі зайнятості.

Окрім цього, зауважив, що з 01.12.2012 у працівників відповідача дійсно були збільшені посадові оклади. ОСОБА_1 була поновлена на посаді начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, однак в штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Рівненській області такої посади ніколи не було, є посада начальника відділу з питань нотаріату.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті спору, що відповідає наведеному в письмовому запереченні, та з зазначених підстав просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши позивача, представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив і врахував наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ № 554/04/к від 07.09.2015 про її звільнення з посади начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 №817/3188/15 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №554/04/к від 07.09.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області з 07 вересня 2015 року. Стягнуто з Головного управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15915 грн. 84 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 2697,60 грн. допущено до негайного виконання (а.с.9-13).

Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 набрала законної сили з моменту проголошення.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 №817/3188/15 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року задоволено частково. Виправлено описку, допущену в абзаці 4 резолютивної частини постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, складеної в повному обсязі, щодо зазначення назви установи. Вважати правильну назву установи в рішенні суду апеляційної інстанції "Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області" (а.с.25-26).

Суд встановив, що 13.04.2016 Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області на підставі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 видано наказ № 300/04/к, яким:

скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 07.09.2015 №554/04/к "Про звільнення ОСОБА_1М.";

поновлено ОСОБА_1 з 07 вересня 2015 року на посаді начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області;

відповідно до ст.33 Закону України "Про державну службу" встановлено ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу з урахуванням доплати за ранг, як такій, стаж державної служби якої становить 07 років 01 місяць 01 день станом на 08.09.2015;

відповідно до ч.2 п.1 в) постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", виплачувати ОСОБА_1 раніше встановлену надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років (а.с.46).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує, що згідно з частинами 1, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З аналізу наведеної норми слідує, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Дана стаття не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема, пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним зібраними у справі доказами, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у зв'язку з невиконанням судового рішення від 23.02.2016 про поновлення на роботі позивача до часу видачі наказу про поновлення 13.04.2016.

При цьому суд зазначає, що протиправна поведінка у спірних правовідносинах допущена саме Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області, позаяк обов'язок негайно поновити на посаді незаконно звільненого працівника закон покладає на роботодавця, а не на його конкретну посадову особу.

Суд вважає необгрунтованим покликання відповідача на поважність причин невиконання судового рішення у зв'язку з необхідністю працевлаштувати працівника, який обіймав посаду, на яку підлягала поновленню позивач, оскільки відповідно до приписів статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню, а відповідно до пункту 6 частини першої статті 40 цього Кодексу поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, є підставою для розірвання трудового договору.

Також суд не приймає доводів відповідача, що обраховувати період невиконання судового рішення слід з 29.03.2016 - дати ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду в справі № 817/3188/15 про виправлення описки. При цьому суд зазначає, що позивач була поновлена на роботі постановою суду від 23.02.2016, а не іншим судовим рішенням.

Також суд відхиляє як необгрунтовані доводи позивача та представника позивача про те, що період затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді слід обраховувати по 19.04.2016 включно як по дату, коли позивач фактично приступила до виконання посадових обов'язків.

При цьому суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, період з моменту набрання рішення про поновлення особи на роботі законної сили до фактичного поновлення працівника є періодом вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення особи на роботі.

Судом достовірно встановлено дату видачі відповідачем наказу про поновлення позивача на посаді - 13.04.2016. Відтак, незалежно від причин, з яких позивач не приступив до виконання посадових обов'язків, він вважається поновленим на посаді саме з 13.04.2016.

У зв'язку з цим, суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо виплати позивачу середнього заробітку за 4 робочі дні з 13.04.2016 по 18.04.2016 як такі, що не стосуються предмета спору, оскільки обумовлений період не входить в період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 по справі №817/3188/15 встановлено, що відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області середньоденна заробітна плата позивачки становила 134 грн. 88 коп., а відтак слід стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15915,84 грн. з розрахунку, що час вимушеного прогулу становить 118 робочих днів (з 08 вересня 2015 року по 23 лютого 2016 року ) (а.с.12).

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, при вирішенні даного адміністративного спору суд враховує, що середньоденна заробітна плата позивача, яка підлягає врахуванню при обчисленні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, становить 134 грн. 88 коп. Період затримки виконання судового рішення слід обраховувати з 24.02.2016, оскільки 23.02.2016 вже включене в розрахунок виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016.

За таких обставин, розрахунковим періодом затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі слід вважати період з 24.02.2016 по 12.04.2016, в якому було 34 робочі дні.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки Рівненського міського центру зайнятості від 18.05.2016 № 740/3002, ОСОБА_1 була зареєстрована як безробітна з 29.09.2015, дата припинення реєстрації 29.09.2015, за період з 08.10.2015 по 16.03.2016 виплачено дохід в сумі 8558,25 грн., у тому числі за березень 2016 року в сумі 744,58 грн. (а.с.64).

Позивач суду пояснила, що вона подала до центру зайнятості судове вішення від 23.02.2016 про її поновлення на роботі, а відтак знята з обліку з моменту її реєстрації. При цьому виплачений центром зайнятості дохід в березні 2016 року стосувався лютого 2016 року, тобто до часу прийняття рішення про її поновлення на посаді.

Таким чином, судом не встановлено, що в розрахунковому періоді затримки виконання судового рішення позивачу нараховувалася допомога по безробіттю, оскільки в обумовленому періоді позивач вже не перебувала на обліку як безробітна.

Досліджуючи питання щодо підвищення посадових окладів працівників відповідача в розрахунковому періоді, суд враховує наступне.

Як встановлено судом, наказом № 300/04/к від 13.04.2016 позивача з 07.09.2015 поновлено на посаді начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

В штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на 2015 рік, який затверджений 30.09.2015, наявна посада начальника відділу з питань нотаріату з посадовим окладом в розмірі 1440,00 грн. (а.с.105).

В штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, який затверджено 25.12.2015, наявна посада начальника відділу з питань нотаріату з посадовим окладом в розмірі 1794,00 грн. (а.с.109).

В штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на 2016 рік, який затверджений 10.03.2016, наявна посада начальника відділу з питань нотаріату з посадовим окладом в розмірі 1808,00 грн. (а.с.37).

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 на виконання судового рішення було поновлено на посаді начальника відділу нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (відсутня в штатному розписі). При цьому посадовий оклад позивачу було обраховано по посаді начальника відділу з питань нотаріату, наявній в штатному розписі відповідача, а саме в розмірі посадового окладу 1808,00 грн. Зазначені обставини підтверджені також позивачем.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Пунктом 10 Порядку №100 встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення.

Суд враховує, що відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" N 1013 від 09.12.2015, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 77 від 11.02.2016, встановлено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців (за винятком військовослужбовців військових прокуратур), осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Співставленням відомостей щодо розміру посадових окладів, відображених в штатних розписах Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на 2015 та 2016 рік, судом достовірно встановлено, що в розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів працівників відповідача, у тому числі посадового окладу за посадою, яку обіймала позивач, з 1440,00 грн. до 1808,00 грн.

Таким чином, відповідно до пункту 10 Порядку № 100, для визначення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді за період з 24.02.2016 по 12.04.2016, з урахуванням коефіцієнту коригування, суд застосовує наступний алгоритм розрахунку:

1808,00 (підвищений оклад) : 1440,00 (попередній оклад) х 134,88 грн. (середньоденний заробіток) х 34 (кількість робочих днів розрахункового періоду), що становить 5757,88 грн.

Доводи представника відповідача про виплату ОСОБА_1 на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 суми 15915,84 грн. меморіальним ордером № 37 від 19.04.2016 (а.с.83) без утримання податків та зборів не стосуються предмета даного судового спору, а відтак не беруться судом до уваги.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду належних та достовірних доказів в обґрунтування правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість дослідженими судом доказами підтверджується, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника грунтується на нормах матеріального закону та відповідає обставинам справи, а тому підлягає до задоволення. Позовну вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення слід задовольнити частково, з урахуванням періоду такої затримки відповідно до встановлених судом фактичних обставин.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо невиконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 817/3188/15 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2016 року по 12 квітня 2016 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 24 лютого 2016 року по 12 квітня 2016 року в сумі 5757,88 грн. (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят сім гривень 88 коп.).

В решті позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.