Справа № 826/14745/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 липня 2017 року №826/14745/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 02.02.2015 №319/26-58-22-01-18/37210725, прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 № .

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 02.02.2015 №319/26-58-22-01-18/37210725 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 19.02.2015 № .

Адміністративну справу №826/14745/15 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» щодо документального підтвердження господарських відносин та їх реальності, повноти відображення в обліку з платниками податків товариством з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ», товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» за серпень-вересень 2014 року, приватним підприємством «Кінос» за липень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» статті 138, пунктів 198.3, 198.6 статті 198,пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 341 351,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 02.02.2015 №319/26-58-22-01-18/37210725 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 426 689,00 грн., у тому числі 341 351,00 грн. - основний платіж, 85 338,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 02.02.2015 №319/26-58-22-01-18/37210725 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» та його контрагентами: приватним підприємством «Кінос» за договорами від 01.04.2014 №0104/1010 та від 01.04.2014 №0104/0113, товариством з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» за договорами від 01.08.2014 №0108/0113, від 01.08.2014 №0108/1010, товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» від 01.04.2014 №0104/1010К, від 01.04.2014 №0104/1013К.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» (виконавець) укладено типові договори про надання послуг від 01.08.2014 №0108/0113, від 01.08.2014 №0108/1010 відповідно до яких виконавець зобов'язується надати послуги, пов'язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Краснова, 27 та місто Київ, бульвар І. Лепсе, 8, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги що надані виконавцем відповідно до умов цього договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 01.08.2014 №0108/0113, від 01.08.2014 №0108/1010, додатки №1, №2, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіту до акта прийому-передачі наданих послуг, податкових накладних, податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року з додатком №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредити в розрізу контрагента».

Суд ознайомившись із актами здачі-прийняття (надання послуг) та звітами до таких актів, встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» надавало послуги для транспортного засобу: вантажно-розвантажувальні, перевантажувальні.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» (замовник) та приватним підприємством «Кінос» укладено типові договори про надання послуг від 01.04.2014 №0104/1010 та від 01.04.2014 №0104/0113, відповідно до яких виконавець зобов'язується надати послуги, пов'язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Краснова, 27 та місто Київ, бульвар І. Лепсе, 8, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги що надані виконавцем відповідно до умов цього договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 01.04.2014 №0104/1010 та від 01.04.2014 №0104/0113, додатків №1, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіту до акта прийому-передачі наданих послуг, податкових накладних, податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року з додатком №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредити в розрізу контрагента».

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» (виконавець) укладено типові договори про надання послуг від 01.04.2014 №0104/1010К, від 01.04.2014 №0104/1013К, відповідно до яких виконавець зобов'язується надати клінінгові послуги складського комплексу, який знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Краснова, 27 та місто Київ, бульвар І. Лепсе, 8, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги що надані виконавцем відповідно до умов цього договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів від 01.04.2014 №0104/1010К, від 01.04.2014 №0104/1013К, додатків №1, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіту до акта прийому-передачі наданих послуг, податкових накладних, податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року з додатком №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредити в розрізу контрагента».

Суд проаналізувавши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позивачем необґрунтовано доцільності залучення зазначених контрагентів до виконання робіт обумовлених договорами та не доведено економічної доцільності укладення таких договорів, необгрунтовано вартість договорів, відсутні докази фактичного виконання умов договорів.

У свою чергу, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» та його контрагентами приватним підприємством «Кінос», товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» вказано на відсутність трудових ресурсів у контрагентів позивача для виконання передбаченого договорами обсягу робіт, відсутності реального руху активів в процесі здійснення господарських операцій.

Під час розгляду справи позивачем не доведено суду доказів реального виконання господарських операцій та наявності обставин, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальності здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне надання відповідних послуг.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 4384,80 грн. (4872,00 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий регіональний економічний центр» () на користь Державного бюджету України (розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ в місті Києві №4007, МФО 820019, код отримувача 38004897) судовий збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.