Справа № 453/541/17
Суддя: Курницька В. Я.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/541/17
№ провадження 2-а/453/48/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20.07.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Курницької В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Трембач М.М.,

за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 24 від 03.01.2017 року);

ОСОБА_2 представник (довіреність № 200 від 03.01.2016) ,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання дій працівників Управління патрульної поліції у м. Львові неправомірними та зобовязання повернути посвідчення водія

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_3 - звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання та зобов'язання повернути посвідченння водія.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.11.2016 року працівниками УПП у м. Львові було вилучено у нього посвідчення водія, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, термін якого відповідно до п.1 ст.265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) не може перевищувати трьох місяців. Також зауважив, що 10.02.2017 року він звернувся до УПП у м. Львові з проханням повернути йому посвідчення водія, однак йому було відмовлено, оскільки не було судового рішення щодо подальшої долі посвідчення. 17.03.2017 року позивач повторно звернувся до УПП у м. Львові з проханням повернути посвідчення водія, однак йому було відмовлено, незважаючи на те, що судове рішення, яке вступило у законну силу, відсутнє, а негайне виконання вимог його звернень обумовлено п.2 ст.265-1 КУпАП. За таких обставин, позивач просив суд визнати дії Управління патрульної поліції у м. Львові неправомірними та зобовязати повернути йому посвідченння водія.

Ухвалою судді від 18.05.2017 року закінчено підгготовче провадження у справі, судове засідання призначено на 26.05.2017 року. У зв'язку з неявкою сторін ухвалами судді від 26.05.2017 року та від 08.06.2017 року розгляд справи відкладався відповідно на 08.06.2017 року та на 29.06.2017 року.

13.06.2017 року до Сколівського районного суду Львівської області надійшло заперечення відповідача (зареєстроване в канцелярії суду за вх. №ЕП-332 від 13.06.2017 року), в якому останній просить у позові ОСОБА_3 до УПП у м. Львові відмовити зважаючи на те, що працівниками УПП м. Львова було встановлено, що 03.02.2017 року суддею Сихівського районного суду м. Львова Бойко О.М. прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200,00 гривень в дохід держави та позбавлено права керування транспортним засобом на один рік. Доказів того, що позивач оскаржує рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року в УПП м. Львова не було. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки судом було «прийняте рішення», а саме судом першої інстанції винесено постанову про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, відтак керуючись ч.2 ст.265-1 КУпАП та ч.1 ст.296 КУпАП інспектори патрульної поліції не вправі повернути посвідчення водія до скасування в апеляційній інстанції постанови суду першої інстанції, тобто скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні 29.06.2017 року позивачем уточнено позовні вимоги, для письмового викладу яких суд відклав розгляд справи на 06.07.2017 року.

У відповідності до поданої 06.07.2017 року заяви, позивач уточнив позовні вимоги та просив суд не брати до уваги вимогу щодо повернення йому посвідчення водія.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладався на 20.07.2017 року.

В судове засідання 20.07.2017 року позивач не зявився, причин неявки до відома суду не довів. Представники відповідача в судовому засіданні 20.07.2017 року проти задоволення уточнених позовних вимог заперечили з підстав, аналогічних викладеним у запереченні.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді спору між сторонами судом встановлено факт вилучення у позивача 11.11.2016 року працівниками Управління патрульної поліції у м. Львові посвідчення водія, складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також видачі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.

Встановлено судом при розгляді спору також те, що на письмове звернення позивача від 17.03.2017 року листом від 17.03.2017 року « С/55/41/12/03/2017 Управлінням патрульної поліції у м. Львові йому було відмовлено з посиланням на п. 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення». При цьому, відповідач послався на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року, якою позивача визнано винним у вчиненні проступку та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200, 00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Пунктом 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення» встановлено, що тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений строк справу про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги те, що станом на 17.03.2017 року ОСОБА_4 був особою, яку постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року було позбавлено права керування транспортними засобами, вказана постанова скасована не була, а також беручи до уваги те, що жодних доказів оскарження такої в апеляційному порядку позивач відповідачу не надавав, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав, передбачених п. 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення», для повернення ОСОБА_3 вилученого посвідчення водія.

Крім того, суд звертає увагу, що оскільки станом на час розгляду адміністративного позову посвідчення водія позивачу вже повернено, у звязку з чим позивачем було уточнено позовні вимоги, за вимогою про визнання дій працівників Управління патрульної поліції у м. Львові щодо неповернення позивачеві посвідчення водія неправомірними фактично відпала правова підстава її заявлення, оскільки визнання дій відповідача протиправними не потягне за собою жодного кореспондованого з такою вимогою зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69-71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сколівського районного суду

Львівської області ОСОБА_5