Справа № 808/3276/13-а
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року о 11 год. 15 хв.Справа № 808/3276/13-а Провадження №СН/808/6/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Світлотехніка»

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2013 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Світлотехніка» (далі позивач, ПАТ «Світлотехніка») до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Державної податкової служби (далі відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 04.01.2013.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі №808/3276/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015, позов ПАТ «Світлотехніка» задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № від 04.01.2013.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 у справі №808/3276/13-а (провадження №К/800/11604/15) частково задоволено касаційну скаргу ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя, скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06.06.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача ОСОБА_1 податкову інспекцію у Заводському районі м. Запоріжжя на Запорізьку обєднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на хибність висновків контролюючого органу про відсутність реального здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами ТОВ «Цоколь» та ТОВ «ТДС Плюс». Позивач зазначає, що товари та послуги по виконанню будівельних робіт від вказаних контрагентів фактично отримані та оплачені, а вчинені господарські операції спричинили рух активів, зміну зобовязань позивача та відповідають змісту укладених правочинів. Вважає, що висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Цоколь» та ТОВ «ТДС Плюс» ґрунтується виключно на припущеннях та висновках щодо діяльності контрагентів позивача, а не самого позивача, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Цоколь» та ТОВ «ТДС Плюс». Такі висновки зумовлені наявною податковою інформацією щодо сумнівності зазначених платників, відповідно до якої аналіз господарської діяльності ТОВ «Цоколь» та ТОВ «ТДС Плюс» свідчить про неможливість здійснення контрагентами господарських операцій з постачання товарів та надання послуг по виконанню будівельних робіт. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20 липня 2017 від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ПАТ «Світлотехніка» зареєстроване 17.10.1991 в виконавчому комітеті Заводського району Ради народних депутатів відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію № 364, на момент виникнення спірних правовідносин товариство перебувало на податковому обліку в ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя з 20.10.1991 за № 70 було платником податку на додану вартість.

У період з 05.09.2012 по 25.09.2012 фахівцями ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 02.10.2012 №826/22-022/02970085 (а.с.109-184 т.2).

Згідно з висновками даного акту встановлено, крім іншого, порушення позивачем пп.139.1.9 ст.139, п.138.2 ст.138, п.44.1, 44.2 ст.44 Податкового кодексу України, в результаті чого контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 373 718,00 грн.

На підставі висновків даного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 18.10.2012 №, яким ПАТ «Світлотехніка» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 548 816,75 грн., у тому числі 1 373 718,00 грн. за основним платежем та 175 098,75 грн. за штрафними фінансовими санкціями (а.с.15 т.1).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ПАТ «Світлотехніка» звернулося зі скаргою до ДПС у Запорізькій області. (а.с.16 т.1) За результатами розгляду скарги ДПС у Запорізькій області доручило ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя провести позапланову перевірку ПАТ «Світлотехніка» (а.с.18 т.1).

У період з 30.11.2012 по 13.12.2012 фахівцями ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено, за результатами якої складено акт від 20.12.2012 №1069/22-022/02970085 (а.с.2-108 т.2).

Згідно з висновками даного акту встановлено порушення позивачем вимог п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.139.1.9 ст.139, п.138.2 ст.138, п.44.1, п.44.2, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, в результаті чого контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 758 919,00 грн., у т.ч.: 2009 рік в сумі 263 978,00 грн.; І квартал 2010 року в сумі 58 132,00 грн.; півріччя 2010 року в сумі 177 323,00 грн.; 9 міс. 2010 року 191 452,00 грн.; 2010 рік в сумі 191 452,00 грн.; І квартал 2011 року 107 865,00 грн.; ІІ квартал 2011 року 195 624,00 грн.

Рішенням ДПС у Запорізькій області про результати розгляду первинних скарг від 27.12.2012 №6304/10/10-420 (10253/7/10-420) ДПС у Запорізькій області скасувало податкове повідомленнярішення від 18.10.2012 № в частині нарахованого податку на прибуток в сумі 494040,80 грн. і відповідно штрафну (фінансову) санкцію, та залишило скаргу без задоволення в іншій частині (а.с.20-24 т.1).

04 січня 2013 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 542 805,00 грн., в т.ч. за основним платежем 494 941,00 грн., за штрафними санкціями 47 864,00 грн. (а.с.25 т.1)

Судом встановлено, що до розрахунку суми податкового зобовязання та фінансових санкцій з податку на прибуток не увійшла сума 263 978,00 грн. за 2009 рік, з урахуванням строків визначення податкового зобовязання, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України.

Не погодившись з даним податковим повідомленнямрішенням, позивач звернувся з повторною скаргою до Державної податкової служби України (а.с.28-29 т.10.

Рішенням Державної податкової служби України від 11.02.2013 №2076/6/10-2115 податкове повідомлення рішення № від 04.01.2013 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (а.с.26-27 т.1).

Вважаючи податкове повідомленнярішення № від 04.01.2013 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків, які базуються на твердженні контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Цоколь», ТОВ «ТДС Плюс».

Суд зазначає, що відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. На підставі пп.5.2.1 Закону до валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) у термін звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажу продукції і охороною праці, з урахуванням обмежень, встановлених п.5.3-5.7 Закону.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку (п.5.3.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Отже, для встановлення факту порушення пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» необхідним є встановлення факту віднесення платником податків до складу валових витрат, які не підтверджені документально.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм у сукупності свідчить, що господарські операції для визначення валових витрат повинні мати реальний характер, вони мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За змістом акту перевірки контролюючим органом встановлено, що в порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ПАТ «Світлотехніка» завищено задекларовані показники по рядку 04.1 по фінансово - господарським операціям з ТОВ «ТДС Плюс» всього на суму 2 163 871,00 грн., в т.ч. по періодах: за 2009 рік і сумі 1 055 913,00 грн.; за І квартал 2010 року в сумі 232 528,00 грн.; за 1 півріччя 2010 року на суму 633 998,00 грн.; за 3 квартали на суму 676 497,00 грн.; за 2010 рік на суму 676 497,00 грн.; за І квартал 2011 року на суму 431 461,00 грн.

Також, в акті перевірки вказано на те, що в порушення вимог п.44.1. ст..44, п.138.2 та пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, ПАТ «Світлотехніка» завищено витрати, задекларовані у рядку 05.1 СВ Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» по фінансово господарським операціям з ТОВ «ТДС Плюс» за II квартал 2011 року на суму 850 537,00 грн.

Підставою для збільшення позивачу податкового зобовязання з податку на прибуток по операціях з ТОВ «ТДС Плюс» став висновок контролюючого органу про безтоварність вказаних операцій.

З матеріалів справи встановлено, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ТДС Плюс» укладено договори поставки №1208/1/10 від 30.12.2010, №706/1/11 від 01.07.2011, №1202/2/10 від 31.12.2010, відповідно до умов яких постачальник - ТОВ «ТДС Плюс» зобовязується поставити та передати покупцеві - ЗАТ «Світлотехніка» у власність продукцію промислово технічного призначення, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до умов договорів товар, що поставляється за договорами, сплачується за цінами, встановленими у додатках. Крім того, ТОВ «ТДС Плюс» надало послуги з ремонту верстату та послуги ПАТ «Світлотехніка» з ремонту організаційної техніки (а.с.170-172, 174, 177-181, т.1).

На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ «ТДС Плюс» до матеріалів справи надані податкові накладні, акти передачі приймання виконаних робіт, видаткові накладні (а.с.167-169, т.1, 145-228, т.3, 1-245, т.4, 1-215, т.5, 1-65, 211-217, т.6 ), журнали ордери по рахунку 631, акти здачі прийняття робіт, дефектні акти. На підтвердження факту здійснення оплати до матеріалів справи надано виписки по рахунку (а.с. 1-144, т.3). На підтвердження використання в господарській діяльності отриманих товарів та послуг надані звіти про обіг номенклатури (а.с.145-207, т.6).

На підставі наданих та досліджених доказів можна дійти висновку про наявність у позивача ділової мети, як причини, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Також від ТОВ «ТДС Плюс» через канцелярію суду на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій надійшли установчі документи, документи щодо реєстрації як юридичної особи, кадрові документи, якими підтверджується можливість здійснення обсягу господарських операцій за договорами з позивачем (а.с.62-157, т.1).

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «ТДС Плюс» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобовязань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТДС Плюс».

Також, суд зазначає, що висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій податковий орган дійшов з огляду на дані перевірки ТОВ «ТДС ПЛЮС», якою встановлено, що у періоді з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року (акт від 23.07.2012 року № 476/22-022/34441199) ТОВ «ТДС Плюс» при придбанні у постачальників та подальшої реалізації (продажу) товарів (послуг) не було додержано вимог ч. 3, 5 ст. 203, ч.1,2 ст. 215, ст. 216, ЦК України в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2011 р. на суму податкового кредиту 380966,69 грн., податкових зобовязань 602881,79 грн., валових доходів 753 602 грн. та валових витрат 476208,00 грн., які підпадають під визначення ст.185 Податкового кодексу України.

Суд вважає за необхідне відмітити, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Суд зазначає, що акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд звертає увагу, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Відповідачем суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «ТДС Плюс» щодо фіктивної підприємницької діяльності або рішення суду про визнання укладених з цим підприємством угод недійсними, відповідно до довідки слідчого відділу фінансових розслідувань Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 01.09.2016 №1163/09-26-23, станом на момент надання довідки будь-які провадження щодо субєкта підприємницької діяльності ТОВ «ТДС Плюс» відсутні (а.с.28, т.9).

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на пояснення засновника ТОВ «ТДС Плюс» ОСОБА_2, яка заперечила свою причетність до реєстрації ТОВ «ТДС Плюс» та до підписання від його імені будь-яких первинних документів, оскільки відповідно до матеріалів справи первинні документи від імені ТОВ «ТДС Плюс» підписувались директором ТОВ «ТДС Плюс» ОСОБА_3, який є уповноваженою посадовою особою юридичної особи на здійснення господарської діяльності та оформлення повязаних з нею первинних документів.

Також, ані матеріали справи, ані матеріалами, зібраними в ході проведення перевірок ПАТ «Світлотехніка», не підтверджено факт повязаності ПАТ «Світлотехніка» та ТОВ «ТДС Плюс», а також твердження про те, що фактичне керівництво ТОВ «ТДС Плюс» здійснювалось директором ПАТ «Світлотехніка».

Допитані в судовому засіданні 06 вересня 2016 року, в якості свідків, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили вищезазначені обставини (а.с.83-84, т.7).

Крім того, судом встановлено, що взаємовідносини між ПАТ «Світлотехніка» та ТОВ «ТДС Плюс» були предметом дослідження кримінального провадження №0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Так, у постанові про закриття кримінального провадження від 23.12.2013, зазначено, що: «Отримано документи фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам ПАТ «Світлотехніка» з ТОВ «ТДС ПЛЮС» за період часу з 01.01.09 по 31.12.11, відповідно до яких документально підтверджено виконання зазначених фінансово-господарських операцій. В ході досудового розслідування, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, отримано банківські документи, згідно з якими встановлено перерахування грошових коштів ПАТ «Світлотехніка» на адресу підприємства ТОВ «ТДС Плюс», повязані з придбанням товарів (робіт, послуг). На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, в ДПІ у Заподському районі м. Запоріжжя отримано документи податкової звітності ПАТ «Світлотехніка». В ході аналізу податкової звітності ПАТ «Світлотехніка», встановлено факт відображення фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТДС Плюс» за період з 01.01.09 по 31.12.11 у повному обсязі.» (а.с.28-29, т.9).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про безпідставність твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «ТДС Плюс», у звязку висновки контролюючого органу про безпідставність формування позивачем валових витрат з урахуванням вказаних операції є необґрунтованими.

Щодо взаємовідносин ПАТ «Світлотехніка» з ТОВ «Цоколь», за змістом акту перевірки встановлено, що на порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9. п.5.3, п.5.5 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ПАТ «Світлотехніка» завищено задекларовані показники по рядку 04.1 фінансово - господарським операціях з ТОВ «Цоколь» всього на суму 89 309,00 грн., в т.ч. по періодах: півріччя 2010 року - завищення на суму 75 295,00 грн.; 3 квартали - завищення на суму 89 309,00 грн.; 2010 рік - завищення на суму 89 309,00 грн. Зазначене завищення витрат відбулось на підставі того, що ПАТ «Світлотехніка» протягом перевіряємого періоду мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Цоколь».

Проте, суд зазначає, що з акту перевірки неможливо встановити, на підставі яких документів відповідачем встановлені порушення по взаємовідносинах з ТОВ «Цоколь», які господарські операції досліджувалися та на підставі яких документів встановлено включення сум по операціях з ТОВ «Цоколь» до складу валових витрат. До матеріалів справи надані документи на підтвердження господарських операцій з ТОВ «Цоколь» (а.с.182-208, т.1), проте з їх змісту не вбачається, що порушення, які встановлені в акті перевірки, стосуються саме цих операцій.

Крім того, з акту перевірки та податкового повідомленнярішення неможливо встановити, на підставі чого позивачу збільшено податкове зобовязання по взаємовідносинах з ТОВ «Цоколь» на певну суму, оскільки з наданого до матеріалів справи розрахунку донарахованих зобовязань та застосованих штрафних санкцій, судом встановлено, що донарахуванню по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Цоколь» та ТОВ «ТДС Плюс» підлягає сума 191 452,00 грн. за 2010 рік (а.с.67, т.6). Відповідних пояснень відповідачем не надано.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реального характеру вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Цоколь» без дослідження самих операцій, а його висновки ґрунтуються виключно на припущеннях.

Між тим, з пояснень представників позивача та наданих до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що встановлено, що до складу валових витрат суми коштів по операціях з ТОВ «Цоколь» щодо ремонту основних фондів до рядку 04.1 декларації з податку на прибуток не включались, оскільки вказані суми декларувалися у рядку 04.10 (витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин), які відповідно до пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат.

На вказані обставини позивач посилався у скарзі на первинне податкове повідомлення рішення, разом з тим податковим органом зазначено, що підприємством ПАТ «Світлотехніка до перевірки не надано жодного документ на підтвердження взаємовідносини з ТОВ «Цоколь», дослідити відображення зазначених операцій в бухгалтерському та податковому обліку, встановити зв'язок даної операції з господарською діяльністю, даною перевіркою неможливо, оскільки посадовими особами підприємства, будь які первинні документи та данні бухгалтерського обліку до перевірки не надані.

З наведеного слідує, що контролюючий орган дійшов висновку про завищення валових витрат по операціях з ТОВ «Цоколь» без дослідження первинних документів щодо включення сум коштів до валових витрат підприємства.

Судом встановлено, що ПАТ «Світлотехніка» по взаємовідносинам з ТОВ «Цоколь» згідно поданого Додатку №5 до декларації, до складу податкового кредиту за червень 2010 року включено суму в розмірі 15058,90 грн., за липень 2010 року в розмірі 2802,88 грн. Пізніше платником подано коригуючий розрахунок, щодо виключення цих сум із податкового кредиту. Згідно проведеного аналізу вищезазначених первинних документів щодо взаємовідносин між ПАТ «Світлотехніка» та ТОВ «Цоколь» порушень не встановлено.

Також суд зазначає про безпідставність посилань контролюючого органу на акти перевірки ТОВ «Цоколь» за період з 11.03.2008 року по 15.04.2010 року за результатами, якої складено акт від 11.06.2010 р. 95/23-2/31950126 та за період з 01.04.2010 р. по 31.08.2010 р. акт від 31.08.2010 р. № 159/23-2/31950126, якими встановлено відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) за період з 01.04.2010 року по 31.08.2010 року з аналогічних міркувань, висловлених судом щодо актів перевірки ТОВ «ТДС Плюс».

Щодо посилання відповідача на ненадання документів під час перевірки суд зазначає, що при розгляді справи встановлено, що відповідачем по ТОВ «ТДС Плюс» та ТОВ «Цоколь» запитувалися журнали ордери 631, 361, договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт, податкові накладні, товаро транспортні накладні, сертифікати якості заводу виробника, документи на підтвердження розрахунків, інші первинні та бухгалтерські документи.

Як свідчать матеріали справи, вказані документи надані ПАТ «Світлотехніка» у вересні 2012 року до перевірки за реєстрами під підпис посадових осіб відповідача, які здійснювали перевірку. Як встановлено з реєстрів, позивачем було надано: головні книги, тех. карта (норми витрат матеріалів на одиницю виробу у кількості 51 папка), документи щодо випуску продукції, інвентаризаційні описи, банк, банківські виписки рах. 311, каса, податкові накладні, приходні накладні, видаткові накладні, журнали - ордери з додатками первинних документів по рах. 311, 312, 301, 361, 631, 3711, 10, 15, оборотно-сальдові відомості по рах. 281, 362, 3712, 632, 681, 220 (а.с.209-215, т.1).

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо безпідставності донарахування контролюючим органом позивачу податкового зобовязання по взаємовідносинам з ТОВ «Цоколь».

Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки на наявну інформацію УБОП в Донецькій області ГУМВД України в Донецькій області стосовно пояснень директора ОСОБА_5, який пояснив, що за грошову винагороду у 2008 році він зареєстрував на своє імя підприємство та став директором ТОВ «Цоколь», проте, фактичне керівництво підприємством не здійснював, а лише підписував документи, які надавались йому сторонніми особами, суд зазначає, що відповідних пояснень відповідачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, суду не надано доказів наявності обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 за фактом вчинення фіктивної господарської діяльності, як і доказів порушення кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ «Цоколь».

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, при формуванні валових витрат у 2009-2011 роках з урахуванням господарських операцій з ТОВ «ТДС Плюс» та ТОВ «Цоколь» позивач діяв у відповідності до норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Податкового кодексу України, а контролюючий орган при прийнятті рішення дійшов хибного висновку про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Світлотехніка» в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Світлотехніка» до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Державної податкової служби від 04 січня 2013 року №.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2294,00 грн. (дві тисячі двісті девяносто чотири гривні 00 коп.) присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Світлотехніка» за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко