Справа № 482/930/17
Суддя: Ітрін М. В.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 482/930/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 липня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Ітріна М.В., при секретарі судового засідання Шведової Я.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області і Державної казначейської служби України про визнання рішення, дії чи бездіяльності посадових осіб протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідачів. Обґрунтовував їх тим, що 18 травня 2017 р. звернувся до відділу освіти Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі відділ освіти) з письмовим запитом на інформацію з проханням надати копії документів, які підтверджують, що відповідно до листа Миколаївської обласної державної адміністрації «Про вжиття заходів» від 20 грудня 2016 р. відділом освіти було вжито заходів, прийняття рішення, вчинено дії, тощо.

Стверджує, що керівником відділом освіти йому була надана відповідь на його письмове звернення, але не по суті запиту.

З посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації» просив визнати дії чи бездіяльність посадових осіб відділу освіти протиправними, зобовязати відділ освіти розглянути його запит надати вмотивовану відповідь. Крім того, просив стягнути з держави 19 100 грн у звязку з тим, що неправомірними діями працівників відділу освіти йому завдано моральної шкоди, яка виражається у його душевних стражданнях та внутрішньому напруженні, відсутністю можливості своєчасно зібрати та використати зручним для мене способом запитувану інформацію для захисту своїх прав та прав його дітей.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відділу освіти у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити з огляду на те, що ОСОБА_1 була надана відповідь на його запит.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та покази свідків, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI від 13 січня 2011 р.) публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст. 4 Закону № 2939-VI від 13 січня 2011 р. доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 Закону № 2939-VI від 13 січня 2011 р. передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (ст. 14 Закону № 2939-VI від 13 січня 2011 р.).

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм надає підстави вважати, що посадові особи відділу освіти зобовязані надати позивачу точну та повну інформацію за його зверненням.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом таке.

20 грудня 2016 р., на Урядову гарячу лінію від ОСОБА_1 надійшло звернення щодо заборони відвідування батьками уроків у Новопетрівській загально освітній школі Новоодеського району Миколаївської області.

23 грудня 2016 р., на звернення ОСОБА_1, керівництвом Миколаївської обласної державної адміністрації скеровано на адресу голови Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області листа про вжиття заходів щодо додержання прав батьків учнів загальноосвітніх шкіл району та інших учасників навчально-виховного процесу.

Керівником Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області доручено вжиття заходів викладених у листі Миколаївської обласної державної адміністрації керівнику відділу освіти та директору Новопетрівської загально освітньої школи Новоодеського району Миколаївської області.

18 травня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до відділу освіти з письмовим запитом, зі змісту якого видно, що він просив надати йому копії документів, які підтверджують про вжиття заходів відділом освіти, прийняття рішення, вчинення дії, тощо, на виконання вимог викладених у листі Миколаївської обласної державної адміністрації від 20 грудня 2016 р.

13 червня 2017 р. відділом освіти надано остаточну письмову відповідь ОСОБА_1 на його письмове звернення до цієї установи.

Зі змісту вказаної відповіді випливає, що мова в ній йде про заходи вжиті відповідно до звернення ОСОБА_1 від 4 листопада 2016 р.

Проте, у відповіді відсутня конкретна інформація на питання, що ставились ОСОБА_1 у запиті від 18 травня 2017 р.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що відділом освіти йому вже надавалась відповідь на запит за його зверненням від 4 листопада 2016 р.

Таким чином, працівники відділу освіти надали ОСОБА_1 неповну інформацію щодо його запиту, а відтак, то їх дії є протиправними, а його право на отримання публічної інформації порушено, яке підлягає відновленню шляхом зобовязання вчинити певні дії в межах заявлених вимог.

Що стосується вимог позивача в частині зобовязання Держави відшкодувати моральну шкоду в сумі 19 100 грн, то суд дійшов наступного.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Позивачем не наведено в чому проявилась моральна шкода та які негативні наслідки мали місце у її випадку, не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена до відшкодування сума у розмірі 19 100 грн.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні вимог про стягнення з Держави грошової компенсації за завдану моральну шкоду.

Керуючись статтями 6-11, 15, 86, 157 163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та бездіяльність посадових осіб відділу освіти Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області щодо ненадання ОСОБА_1 вмотивованої відповіді на його письмовий запит від 18 травня 2017 року.

Зобовязати відділ освіти Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області повторно розглянути письмовий запит ОСОБА_1 до відділу освіти від 18 травня 2017 року та надати відповідь відповідно до змісту запитуваної інформації.

У решті позовних вимог щодо Державної казначейської служби України в частині стягнення з Держави грошової компенсації за завдану моральну шкоду відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий