Справа № 348/2319/16-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/5210/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання Гнідець І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та просив визнати протиправними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, якими відмовлено йому в зарахуванні до загального трудового стажу періоди роботи з 18.11.1981 року по 13.12.1984 року в УВД Івано-Франківської області, період роботи з 20.09.1994 року по 25.12.1996 року в ТзОВ «Аура» та до стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі у період з 18.10.1985 року по 31.01.1992 року та з 26.06.1992 року по 14.08.1994 року у Мамонтовській базі виробничого-технологічного обслуговування комплектації обладнання; період роботи з 10.01.1997 року по 28.11.2003 року у ЗАТ «Сибнафта»; період роботи з 15.02.2004 року по 15.02.2008 року у ТзОВ «НВП-Нафторемсервіс» період роботи з 22.01.2009 року по 13.11.2011 року у ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція» та у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно Тимчасової угоди укладеної між урядом України і урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року. Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи з 18.11.1981 року по 13.12.1984 року в «УВС Івано-Франківській області», період роботи з 20.09.1994 року по 25.12.1996 року в ТзОВ «Аура» та до стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі у період з 18.10.1985 року по 31.01.1992 року та з 26.06.1992 року по 14.08.1994 року у Мамонтовській базі виробничого-технологічного обслуговування комплектації обладнання; період роботи з 10.01.1997 року по 28.11.2003 року у ЗАТ «Сибнафта»; період роботи з 15.02.2004 року по 15.02.2008 року у ТзОВ «НВП-Нафторемсервіс», період роботи з 22.01.2009 року по 13.11.2011 року у ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція» та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, згідно Тимчасової угоди, укладеної між Урядом України і урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року та провести відповідні виплати.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, якими відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні до загального трудового стажу періоди роботи з 18.11.1981 року по 13.12.1984 року в «УВС Івано-Франківської області», період роботи з 20.09.1994 року по 25.12.1996 року в ТзОВ «Аура» та до стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі у період з 18.10.1985 року по 31.01.1992 року та з 26.06.1992 року по 14.08.1994 року у «Мамонтовській базі виробничого-технологічного обслуговування комплектації обладнання»; період роботи з 10.01.1997 року по 28.11.2003 року у ЗАТ «Сибнафта»; період роботи з 15.02.2004 року по 15.02.2008 року у ТзОВ «НВП-Нафторемсервіс» період роботи з 22.01.2009 року по 13.11.2011 року у ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція» та у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно Тимчасової угоди укладеної між урядом України і урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року;

Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи з 18.11.1981 року по 13.12.1984 року в «УВС Івано-Франківській області», період роботи з 20.09.1994 року по 25.12.1996 року в ТзОВ «Аура» та до стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі у період з 18.10.1985 року по 31.01.1992 року та з 26.06.1992 року по 14.08.1994 року у «Мамонтовській базі виробничого-технологічного обслуговування комплектації обладнання»; період роботи з 10.01.1997 року по 28.11.2003 року у ЗАТ «Сибнафта»; період роботи з 15.02.2004 року по 15.02.2008 року у ТзОВ «НВП-Нафторемсервіс», період роботи з 22.01.2009 року по 13.11.2011 року у ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція» та призначити ОСОБА_1 пенсію з 16.05.2016 року зі зниженням пенсійного віку згідно Тимчасової угоди, укладеної між Урядом України і урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року та провести відповідні виплати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову. Звертає увагу суду на те, що крім трудової книжки позивача, його робота в районах Крайньої Півночі, жодними документами не підтверджена. Відповідна довідка про направлення на роботу на Крайній Півночі чи строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі, відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 18.10.1985 року по 31.01.1992 року та з 26.06.1992 року по 14.08.1994 року працював у «Мамонтовській базі виробничого-технологічного обслуговування комплектації обладнання» на посаді «стропальник-вантажник».

Вищевказане підприємство знаходилося на території селища Мамонтово Нафтоюганського району Ханти-Мансійського автономно округу-Югра (Росія), яке згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

У період з 10.01.1997 року по 28.11.2003 року позивач по справі працював в ЗАТ «Сибнафта» на посаді «помічник бурильника».

Вищевказане підприємство знаходиться на території м. Нижнєвартовськ, Ханти-Мансійського автономного округу (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

У період з 15.02.2004 року по 15.02.2008 року позивач працював у ТзОВ «НВП-Нафторемсервіс» на посадах «машиніст підіймача А-50 6-го розряду» та «машиніст бетонувального агрегату 6-го розряду в цеху по випробовуванню свердловин».

Вищевказане підприємство знаходиться на території м. Стрежевой Томська область (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

У період з 22.01.2009 року по 13.11.2011 року позивач працював в ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція» на посаді «водій першого класу автомобіля Татра -815».

Вищевказане підприємство знаходиться на території селища Раз-Сале Тазовський район Ямало-Ненецького автономного округу (Росія), яка згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі.

Весь стаж роботи ОСОБА_1 на вищевказаних підприємствах підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці.

16.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського об'єднаного УПФ України Івано-Франківської області з заявою та документами для призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.03.1993 року.

Листом від 18.08.2016 року №4050/03 Надвірнянське об'єднане УПФ України Івано-Франківської області відмовило ОСОБА_1. В обґрунтування відмови пенсійний орган зазначив, що записи трудової книжки період роботи з 18.11.1981 р. по 13.12.1984 р. в УМВС Івано-Франківської області; період роботи з 20.09.1994 р. по 25.12.1996 р. в ТзОВ «Аура» ; період роботи з 10.01.1997 р. по 28.11.2003 р. у ВАТ «Сибнефть» не зараховані до розрахунку стажу, так, як у них містяться виправлення, також період роботи з 15.02.2004 р. по 15.02.2008 р. у ТзОВ «НВП-Нефтеремсервис» не зарахований до розрахунку стажу, так як у трудовій книжки містяться не чіткий відтиск печатки.

Зазначено, що на підставі поданих документів було обчислено загальний стаж роботи, який становить 15 ровів 4 місяців 16 днів, з них стаж робота в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі - 11 років 11 місяць 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки для підтвердження права на пільгову пенсію позивачем було надано трудову книжку, довідку представництва ВАТ «НК «Роснафта» в Ханти-Мансійському автономною окрузі №РН14-15-1162 від 08.07.2016 року, архівну довідку представництва ВАТ «НК «Роснафта» в Ханти-Мансійському автономною окрузі №РН14-15-1162 від 08.07.2016 року про заробітну плату, довідку Державної установи - управління ПФ РФ в м. Нижнєвартовськ №3798/05 від 08.08.2016 року, довідку про заробітну плату № 42 видану ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція».

Позивач пропрацював 19 років у місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, то відповідно до ч. 2 Угоди його стаж роботи в районах Крайньої Півночі становить 14 років, а всього разом в районах Крайньої Півночі стаж роботи позивача становить 16 років, що на думку суду є достатньо для призначення пенсії на пільгових умовах згідно Тимчасової угоди укладеної між урядом України і урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та важкими умовами праці, за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України, і за результатами атестації робочих місць.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 - ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року, «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Так, статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської зазначено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюється спеціальною Угодою між компетентними органами сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абз.3 п.5 розділу XV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, в п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Мінюсті 27.12.2005 року №1566/11846, до заяви про призначення пенсії додаються документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи за таким розрахунком - кожен рік роботи на території Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Указом Президії Верховної ради СРСР від 10.02.1960 року, встановлено, що пільги по обчисленню стажу роботи (один рік за півтора) надавались переведеним, направленим або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі і місцевості, прирівняні до цих районів, з інших місцевостей країни, за умови, що вказані працівники заключили трудові договори на роботу в цих районах на термін п'ять років.

Пунктом 43 Розділу VI «Пільги при призначенні державних пенсій» постанови Держкомпраці та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967 року «Про затвердження Інструкції про порядок надання пільг особам, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» Державного комітету праці та Президії ВЦРПС передбачено: «…загальний стаж роботи, що дає право - на отримання пенсії обчислюється за період роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі в наступному порядку: а) пенсії по віку і по інвалідності - за період з 1 березня 1960 року один рік роботи зараховується за один рік і шість місяців роботи особам, зазначених в пунктах 2, 3 і 4 даної Інструкції;

Відповідно до п. 2 «пільги, передбачені статями 1,2,3,4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін і доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору».

Згідно ст.2 вказаного Указу: «Робітникам і службовцям, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 15 календарних років, а в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, - не менше 20 календарних років, пенсії по віку призначати чоловікам - по досягненні 55 років і жінкам - по досягненні 50 років».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, але враховуючи ст. 1 Тимчасової угоди між урядом України і урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року чоловіки, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, мають право на пенсію за віком по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років. Частиною 2 Угоди передбачено, що «громадянам сторін, що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев'ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі».

Враховуючи, що період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, довідкою представництва ВАТ «НК «Роснафта» в Ханти-Мансійському автономною окрузі №РН14-15-1162 від 08.07.2016 року, архівною довідку представництва ВАТ «НК «Роснафта» в Ханти-Мансійському автономною окрузі №РН14-15-1162 від 08.07.2016 року про заробітну плату, довідкою Державної установи - управління ПФ РФ в м. Нижнєвартовськ №3798/05 від 08.08.2016 року, довідкою про заробітну плату № 42 видану ВАТ «Тазовська нафтогазорозвідувальна експедиція», які містяться у матеріалах справи і які підтверджують право позивача на користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Зі змісту ч. 3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2017 року у справі № 348/2319/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин

Повний текст судового рішення

виготовлено 24.07.2017 року.