Справа № 753/8783/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/8783/17 Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко В.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була повернута позивачу на підставі ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки територіально не підсудна зазначеному суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області та просив визнати протиправними дії відповідача спрямовані на складання протоколу №000207 від 29.09.2016 та вилучення речей та повернути вилучені речі.

Суд першої інстанції під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви дійшов висновку, що дана справа, з огляду на місце проживання позивача та місцезнаходження позивача, не підсудна Дарницького районного суду м. Києва.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, прийшов до висновку, що дана справа не підсудна даному адміністративному суду, оскільки позивач проживає в селі Пустовіти Київської області.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з підстав недоведеності в ньому обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання (пункти 2,3,4 ст. 204 КАС України) та зазначає наступне.

У відповідності до п.6 ч.3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що позивач відповідно до виписки з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби у м.Києві від 22.05.2017 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1, а місцезнаходження відповідача: м. Київ, вул. Тургенєва, 82-а, та дійшов висновків що зазначений позов територіально не відноситься до Дарницького районного суду м. Києва.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву на підставі п.6 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно з вимогами ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Нормами ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Оскільки категорія заявленого спору підпадає під визначення ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, тому справа підлягає розгляду за вибором позивача.

Відповідно до ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з дня отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву позивачу.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється у порядку, передбаченому статтею 39 цього Кодексу.

Суд першої інстанції для з'ясування інформації про місце проживання позивача 17.05.2017 здійснив запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві.

Відповідно до виписки з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві від 22.05.2017, наданої на запит суду, зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1, а місцезнаходження відповідача: м. Київ, вул. Тургенєва, 82-а (а.с.11).

Водночас в зазначеній виписці вказано, що інформація актуальна станом на 20.09.2011 та для перевірки актуальності інформації необхідно звернутись до відповідного органу реєстрації.

Проте зазначених дій судом вчинено не було.

Разом з цим на підтвердження інформації щодо місця проживання позивачем було надано до суду довідку про реєстрацію місця проживання видану Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб №2034-П від 29.05.2017, відповідно до якої зазначено, що з 29.08.1995 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що дана адміністративна справа територіально не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва та наявність у зв'язку із цим підстав для застосування положення п.6 ч. 3 ст.108 КАС України, є помилковим.

Також колегія суддів звертає особливу увагу на порушення судом першої інстанції ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" право на справедливий суд, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Слід зауважити на тому, що суд, який прийняв до провадження та розгляду адміністративну справу з порушенням правил підсудності (як територіальної, так і предметної), не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки це поняття включає не лише правову основу створення та існування самого суду, а й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто визначають його юрисдикцію з розгляду певної категорії справ за встановленою законом процедурою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи і вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Посилання Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області на правомірність ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви ФОП ОСОБА_2, оскільки зазначений позов підлягає розгляду в окружному суді, не приймаються судом до уваги з огляду на їх необґрунтованість.

Крім того ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2017 року позовну заяву ФОП ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у місті Києві та Київській області було повернуто позивачу, з зазначенням, що зазначена справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 3, 204 ч. 1 п. 4 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: І. О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 26 липня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Лічевецький І.О.