Справа № 274/5588/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2017 р. м. Київ К/800/36782/16
К/800/36774/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого Смоковича М.І.,
суддів: Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л.,
секретарі судового засідання: Гуловій О. І.,
за участю представника відповідача: Калюжного А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційними скаргами Міністерства оборони України і ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2016 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі Міністерство), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Державної казначейської служби України (далі ДКС) з вимогами:
визнати незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерства про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
стягнути з Міністерства за рахунок коштів, передбачених в Державному бюджеті України, 226800,00 грн. одноразової грошової допомоги по інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії) та захворювання пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії;
зобов`язати ДКС виплатити з рахунку Міністерства стягнуті кошти в розмірі 226800,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив про те, що після звільнення з військової служби йому за рішенням МСЕК (протокол № 2412 від 4 грудня 2012 року) встановлено інвалідність другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. В січні 2015 року позивач вперше звернувся до Житомирського ОВК (через Бердичівський міський військовий комісаріат) як до уповноваженого органу із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 повернув подані документи з мотивів відсутності законних підстав для виплати допомоги, про яку просив позивач, останній звернувся із заявою (про виплату одноразової грошової допомоги) безпосередньо до Міністерства. У відповідь Міністерство надіслало листа, в якому зазначило про те, що з огляду на дату встановлення позивачу інвалідності на нього не поширюються положення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» (в редакції згідно із Законом України від 4 липня 2012 року № 5040-VI (який набрав чинності з 1 січня 2014 року). Не погодившись з такими діями міністерства ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області постановою від 3 серпня 2016 року позов задовольнив частково.
Визнав незаконними дії Міністерства щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22 січня 2013 року ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Зобов`язав Міністерство розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням проведених виплат.
В решті позовних вимог відмовив повністю.
Постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Міністерство оскаржило в апеляційному порядку.
Постановою від 7 грудня 2016 року Житомирський апеляційний адміністративний суд змінив постанову суду першої інстанції, виклавши абзац третій резолютивної її частини в такій редакції:
«Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності 2 групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499».
В решті постанову суду залишити без змін.
У касаційній скарзі Міністерство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їхні рішення і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Позивач у своїй касаційні скарзі зазначив про те, що суд апеляційної інстанції помилково змінив постанову суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить залишити її без змін.
Касаційні скарги слід задовольнити частково з огляду на таке.
Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 з 7 січня 1985 року по 25 травня 1987 року проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан і брав участь у бойових діях.
Згідно з протоколом № 2412 засідання Центральної військово-лікарської комісії від 4 грудня 2012 року вогнепальні осколкові поранення обличчя, грудної клітки (контузія головного мозку у 1987 році) позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії. З 22 січня 2013 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно.
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю (внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби) позивач звернувся до Бердичівського військового комісара із заявою від 13 січня 2015 року відповідного змісту. Останній своєю чергою направив матеріали ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 січня 2015 року і доданих до неї документів Житомирський ОВК листом від 27 січня 2015 року повернув їх Бердичівському об`єднаному міському військовому комісаріату з тих причин, що зміни до законодавства України щодо права на отримання одноразової грошової допомоги набули чинності з 12 травня 2006 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Отож висновків з документами про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи до комісії з призначення грошових допомог Міністерства не надсилалися.
Відтак 24 вересня 2015 року позивач самостійно звернувся до Міністерства із заявою, в якій з посиланням на положення статей 16-163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в сумі 226800,00 грн.
У відповідь Департамент фінансів Міністерства листом від 30 жовтня 2015 року повідомив позивача про те, що його звернення розглянуто, у зв`язку з чи роз`яснено, що дія положень статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності 1 січня 2014 року, на нього не поширюється.
Не погодившись з такими діями відповідачів ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Міністерства суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернувся до зазначеного відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, то останній мав би прийняти відповідне рішення по суті вимог. Суд також відзначив, що позивач в 2015 році вперше звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, тому до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, а саме: норми постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції цього Закону, чинній з 1 січня 2014 року. Поряд з тим суд першої інстанції зазначив про те, що підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки Міністерство відповідного рішення не приймав, то належним способом захисту порушеного права, на думку цього суду, буде зобов`язати відповідача розглянути звернення позивача згідно з вимогами чинного законодавства України. Стосовно позовних вимог до Житомирського ОВК і ДКС, то відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд виходив з того, що позивач не довів, що діями, бездіяльністю чи рішеннями цих суб`єктів владних повноважень було порушено його права, свободи та інтереси.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи постанову суду першої інстанції, дійшов висновку про помилкове застосування до спірних відносин статті 16 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 року №5040-VI (далі Закон №5040-VI), а також Постанови № 975, оскільки зазначені нормативно-правові акти діють з січня 2014 року, тоді як позивачу встановлено групу інвалідності з 22 січня 2013 року, тобто задовго до набрання чинності зазначеними вище нормативними актами. У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
На думку колегії суддів висновки судів попередніх інстанцій є поспішними і необґрунтованими з огляду на таке.
У справі встановлено, що позивачу встановлено інвалідність другої групи з 22 січня 2013 року довічно.
Станом на зазначену дату стаття 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачала, з-поміж іншого, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (частини друга статті 16 Закону).
На виконання положень статті 16 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 28 травня 2008 року № 499 (Постанова № 499) затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.
За пунктом другим Постанови № 499 одноразова грошова допомога виплачується: <…> 2) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: <…> 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; <…>.
Пунктом 3 Постанови № 499 визначено перелік документів, які повинні надати особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган).
За пунктом 7 Постанови № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
У справі встановлено, що після встановлення інвалідності позивач вперше звернувся про отримання одноразової грошової допомоги, встановленої Законом № 2011-ХІІ, в січні 2015 року.
Заяву відповідного змісту з пакетом документів позивач спершу адресував Бердичівському військовому комісару, який своєю чергою направив їх Житомирському ОВК для подальшого розгляду і надання головному розпоряднику коштів (Міністерству) висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.
Житомирський ОВК листом від 27 січня 2015 року повернув Бердичівському військовому комісару, як зазначено в листі, «без реалізації» документи для виплати одноразової грошової допомоги прапорщику у запасі ОСОБА_1 з тих мотивів, що положення статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з військової служби) передбачала державне обов`язкове особисте страхування і не передбачали виплати одноразової грошової допомоги.
ОСОБА_2 дійшов висновку про відсутність законних підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній з 1 січня 2014 року) і не надіслав його звернення з пакетом документів, разом зі своїм висновком щодо можливості виплати такої допомоги Міністерству, позивач вирішив звернутися безпосередньо до Міністерства із заявою (від 24 вересня 2015 року) про виплату одноразової грошової допомоги з підстав, зазначених вище.
Станом на дату звернення позивача з цією заявою статтю 16 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції (згідно із Законом № 5040-VI, який набрав чинності з 1 січня 2014 року).
За частиною першою статті 16 закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній з 1 січня 2014 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За частиною другою цієї статі одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: <…> 4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; <…>.
Щодо розміру такої допомоги, то відповідно до статті 16 2 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: <…> б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). <…>
Згідно з частиною другою статті 16 3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 16 3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації наведених вище положень Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України ухвалив згадану вище Постанову № 975 (набрала чинності з набранням чинності Законом № 5040-VI).
Пунктом 2 цієї Постанови (якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги <…> установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), <…>;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: <…> у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
За пунктом 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: <…> 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; <…>.
Відповідно до пунктів 12-15 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги правове регулювання цих правовідносин змінилося. Зокрема на законодавчому рівні змінено розмір такої допомоги і врегульовано її призначення і виплату.
Поряд з тим, як Порядок № 499, який було прийнято на виконання статті 16 Закону № 2011-ХІІ в попередній редакції, так і Порядок № 975, прийнятий у відповідності до положень пункту 2 статті 161 та пункту 9 статті 163 Закону № 2011-ХІІ (чинної редакції) встановлюють послідовність дій як особи, яка має право на отримання грошової допомоги, так і органів, які здійснюють роботу із соціального забезпечення військовослужбовців.
Зокрема, рішенню головного розпорядника бюджетних коштів (Міністерства) щодо призначення одноразової грошової допомоги передує висновок уповноваженого органу (військомату) щодо можливості її виплати, який останній надсилає після реєстрації відповідних документів, які надійшли від військовослужбовця.
Так, суди правильно відзначили, що рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцю є компетенцією Міністерства, втручання в яку є неприпустимим. Водночас, не можна погодитися з їхнім висновком про те, що Міністерство, якщо до нього надійшло звернення про виплату одноразової грошової допомоги безпосередньо від особи, яка претендує на таку виплату, може прийняти відповідне рішення без згаданого вище висновку керівника уповноваженого органу, який мав би надійти до Міністерства разом пакетом документів заявника.
Тобто рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги Міністерство як головний розпорядник коштів приймає на підставі документів (в тому числі згаданого вище висновку), які надходять від керівника уповноваженого органу (військомату).
У справі, що розглядається встановлено, що Житомирський ОВК не надсилав Міністерству звернення і документів позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, відповідно й висновку щодо можливості проведення такої виплати, вирішивши, що для цього немає законних підстав.
Міністерство розглянуло аналогічне звернення позивача, як стверджує відповідач, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», утім жодного рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу (на підставі якого уповноважений орган потім видає наказ щодо виплати цієї допомоги) не приймало, пояснюючи це тим, що документів від керівника уповноваженого органу до нього не надходило.
На думку колегії суддів, у контексті спірних правовідносин зобов`язання Міністерства до вчинення певних дій всупереч встановленим правилам не може бути належним способом захисту порушених прав. Поряд з правовою оцінкою дій кожного із суб`єктів владних повноважень стосовно розгляду звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги не менш важливим є також надання у взаємозв`язку з цим й правової оцінки дотриманню ними встановленого порядку призначення цієї виплати. Вирішуючи питання про правомірність дій Міністерства і Житомирського ОВК суди обох інстанцій належним чином не з`ясували усіх обставин, які стосуються призначення позивачу одноразової грошової допомоги і участі кожного з відповідачів (шляхом вчинення дій і прийняття рішень) у в цьому процесі (у межах компетенції кожного із них).
З огляду на зазначене вище висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог до Житомирського ОВК і неправомірність дій Міністерства, а відтак і зобов`язання останнього розглянути звернення позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги і прийняти відповідне рішення колегія суддів вважає поспішними.
Стосовно того, положення якого нормативного акта слід застосовувати до спірних відносин - Порядку № 975 чи Порядку № 499, то колегія суддів виходить з такого.
Станом на дату звернення позивача Закон № 2011-ХІІ діяв вже в редакції Закону № 5040-VI, частиною другою Прикінцевих якого встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Отже, у Перехідних положеннях цього Закону окреслено коло осіб, на яких його положення, які набрали чинність з 1 січня 2014 року, не поширюються (зокрема, такими є особи, стосовно яких уже прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги).
За Законом № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) особа, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги, може його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення такого права.
Позивач звернувся про отримання одноразової грошової допомоги в січні 2015 року вперше, тобто рішення щодо виплати цієї допомоги стосовно нього раніше не приймалося. Як висновується зі встановлених у справі обставин, з дати призначення позивачу інвалідності у зв`язку з виконанням військового обов`язку і до дати його звернення із відповідною заявою трирічний строк ще не минув.
Поряд з тим урядова постанова, яку прийнято на реалізацію положень Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) містить положення (абзац третій пункту 2 Постанови № 975), за якими одноразова допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, яке діяло на день виникнення права на отримання допомоги. Звідси можемо дійти висновку, що порівняно з положеннями Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 5040-VI) такі норми Постанови № 975 звужують право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16, 16 2, 16 3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) осіб (позивача зокрема), які до 1 січня 2014 року не зверталися про отримання цієї допомоги (в межах трирічного строку) і щодо яких, відповідно, не приймалося рішення щодо її призначення.
Так, право на отримання грошової допомоги у позивача виникло до набрання чинності Законом № 5040-VI (з дати встановлення інвалідності у січні 2013 року), проте про отримання цієї допомоги він звернувся тоді, коли Закон № 2011-ХІІ (яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги) діяв в новій редакції і передбачав, серед іншого, інші розміри такої допомоги (порівняно з попередньою редакцією цього Закону, яка діяла на дату встановлення позивачу інвалідності).
Аналізуючи зміст положень пункту 2 Постанови № 975, пункту 2 Перехідних положень Закону № 5040-VI, а також зваживши на те, що станом на дату звернення позивача трирічний строк, встановлений частиною восьмою статті 16 3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції від 1 січня 2014 року) для реалізації такого права не минув, колегія суддів дійшла до висновку, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Постанови № 975). Така позиція обґрунтована тим, що виходячи з принципу законності, закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Закон як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили відносно урядової постанови, має перевагу у застосуванні, якщо між ними є неузгодженість.
Отож суд апеляційної інстанції, змінюючи постанову суду першої інстанції, дійшов помилкового висновку про необхідність застосування до спірних відносин Постанови № 499 (тоді як станом на дату звернення позивача Закон № 2011-ХІІ діяв в новій редакції).
За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. За частинами четвертою, п`ятою цієї статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.
Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційні скарги Міністерства оборони України і ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2016 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року в цій справі - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

Л.Л. Мороз