Справа № 581/264/17
Суддя: Кузьмінський О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 581/264/17
Провадження № 2-а/581/16/17
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2017 року суддя Липоводолинського районного суду Сумської області Кузьмінський О.В., за участю секретаря судового засідання Мазур О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської центральної районної лікарні

про відмову в наданні доступу до публічної інформації,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 20 березня 2017 року отримав письмову відповідь головного лікаря Липоводолинської ЦРЛ про задоволення його запиту про доступ до публічної інформації - протоколів, згідно яких проводиться лікування хвороб шкіри. Проте особи, на яких покладено обов'язок виконати вимоги даного запиту - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди в отриманні даної інформації. Інформація йому так і не надана. Іншою відповіддю відповідача на повторний запит йому було повідомлено, що з протоколами лікування хвороб шкіри можна ознайомитися на офіційному сайті МОЗ за вказаним посиланням. Просив зобов'язати відповідача надати йому безперешкодний доступ до інформації - протоколів, згідно яких проводиться лікування хвороб шкіри.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що на даний час існує безліч протоколів лікування шкіри, тому лікувальна установа не взмозі надати позивачу всі їх для ознайомлення, тому йому було рекомендовано ознайомитися з даними протоколами на сайті МОЗ.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві відповідача висловлено прохання провести розгляд справи за відсутності представника.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із запитом про доступ до публічної інформації та просив надати для ознайомлення протоколи лікування хвороб шкіри (а.с. 61).

Згідно відповіді відповідача від 20 березня 2017 року, йому було запропоновано з'явитись до лікаря-дерматолога Липоводолинської ЦРЛ для ознайомлення з протоколами лікування хвороб шкіри (а.с. 32).

Не отримавши доступ до запитуваної інформації, 11 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, на яку 14 квітня 2017 року отримав відповідь про можливість ознайомлення з протоколами лікування хвороб шкіри на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України за вказаним посиланням (а.с. 38, 62).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою цього Закону у відповідності до ст. 2 є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 3 право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 4 Закону доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом.

Принцип прозорості та відкритості влади органічно пов'язаний і випливає з основоположних конституційних засад, відповідно до яких «носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ» (ст. 5 Конституції України). Доступність до інформації про діяльність влади є одним із головних засобів, що дозволяє здійснювати громадський контроль за діями влади.

Під прозорістю та відкритістю прийнято розуміти перш за все інформаційну відкритість органів влади в процесі здійснення ними своєї діяльності, максимальну доступність для громадськості інформації про прийняті ними рішення, надання громадськості можливості участі в обговоренні та процесі прийняття рішень.

Принцип вільного отримання інформації розвиває принцип прозорості і відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень, а також ґрунтується на ст. 34 Конституції України, яка проголошує, що право на інформацію може бути обмежене лише законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Виходячи з принципів забезпечення доступу до публічної інформації, встановлених нормами ст. 4 Закону, щодо прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень, доступ до інформації стосовно виконання посадовими особами своїх службових обов'язків чи порушення останніми норм чинного законодавства не може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Стаття 13 Закону визначає суб'єктів - розпорядників публічної інформації, до яких, належать:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Пунктом 4 ч. 2 цієї статті передбачено, що до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до пункту 2.5. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», під час вирішення питання про віднесення до публічної інформації відомостей про медичні послуги, що надаються державними та комунальними закладами охорони здоров'я, суди повинні мати на увазі, що мережа державних і комунальних закладів охорони здоров'я формується з урахуванням потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів (частина третя статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я). Тобто медичне обслуговування є основним видом діяльності державних та комунальних закладів охорони здоров'я, тому інформація щодо його здійснення, є публічною, оскільки становить суспільний інтерес. Водночас потрібно враховувати, що державні та комунальні заклади охорони здоров'я є суб'єктами господарювання, на яких поширюється вимога пункту 4 частини другої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо віднесення до публічної інформації відомостей про їхню діяльність, які становлять суспільний інтерес.

Частиною 4 ст. 13 Закону передбачено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я, держава сприяє розвитку закладів охорони здоров'я усіх форм власності. Порядок створення, припинення закладів охорони здоров'я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом.

Планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров'я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров'я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об'єктами відповідно державної і комунальної власності.

Як свідчить інформація із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та копія Статуту відповідача, Комунальна організація «Липоводолинська центральна районна лікарня» за видами діяльності є лікарняним закладом (код КВЕД 86.10), що здійснює загальну медичну практику (код КВЕД 86.21) та спеціалізовану медичну практику (код КВЕД 86.22) комунальної форми власності, засновником якої є Липоводолинська районна рада (а.с. 63-65).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що запитувана позивачем інформація - протоколи, згідно яких проводиться лікування хвороб шкіри є публічною та є інформацією, що становить суспільний інтерес, розпорядником цієї інформації є суб'єкт господарювання, який нею володіє. Доказів віднесення такої інформації до інформації з обмеженим доступом в порядку, визначеному ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем не надано.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок оформлення запиту на інформацію та його розгляд розпорядником інформації визначений ст. 19-22 Закону. Зокрема, відповідно до частин 2, 4, 5 ст. 19 Закону запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Письмовий запит подається в довільній формі, має містити: ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є, загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо, підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту є вичерпним та міститься у ч. 1 ст. 22 Закону, відповідно до ч. 2 цієї статті відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію.

Відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні такого порушення, зокрема, як ненаданні інформації на запит.

Суд вважає, що зміст запиту позивача від 17 березня 2017 року про доступ до публічної інформації є абсолютно зрозумілим, його форма повністю відповідає вимогам ст. 19 Закону.

З огляду на це, не зважаючи на відповідь про можливість ознайомитися з протоколами лікування хвороб шкіри, позивачу фактично було відмовлено у наданні доступу до цієї публічної інформації, оскільки доказів ознайомлення позивача із інформацією не надано, а крім того, повідомлено позивачу про можливість її одержання із загальнодоступних джерел, зокрема з офіційного веб-сайту Міністерства охорони здоров'я України, що з боку відповідача є необґрунтованим та протиправним.

Відповідач по справі не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності відмови в наданні запитуваної позивачем публічної інформації, а відтак протиправно обмежив право позивача на доступ до публічної інформації.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 11, 71, 159, 162, 163, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Липоводолинську центральну районну лікарню надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації на його запит від 17 березня 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови.

Суддя О. В. Кузьмінський

Повний текст постанови складений 27 липня 2017 року