Справа № 817/179/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 липня 2017 року Р і в н е №817/179/17

Рівненський окружний адміністративний суд в складі судді Жуковської Л.А., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області
про визнання незаконними та протиправними дій, скасування звіту,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" звернулося до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати незаконними та протиправними дії щодо проведення 05.12.2016 року періодичного комплексного контролю з оглядом об'єкта оренди щодо позивача, скасувати звіт періодичного комплексного контролю з оглядом об'єкта оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, переданого в оренду позивачу по договору від 05.02.2016 року (обліковий номер договору 89), затверджений Начальником РВ ФДМУ по Одеській області ОСОБА_3 06.12.2016 року.

У судовому засіданні на обговорення сторін поставлено питання про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти закриття провадження у справі заперечив, вважає, що заявлений в межах даного адміністративного позову спір є публічно-правовим, оскільки не пов'язаний безпосередньо із виконанням договору оренди державного майна та стосується правомірності дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, з приводу реалізації ним власних владних управлінських функцій.

Представник відповідача проти закриття провадження у справі не заперечує.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини, покладені в основу порушеного питання, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.02.2016 року, предметом якого є передача в строкове платне користування державного нерухомого майна, а саме - асфальтованого покриття (контрольний пропускний майдан), інв. №10332180, реєстровий №38721632.14.АААЖАЛ667 загальною площею 30,00 кв.м, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, 37-й км. автошляху Білгород - Дністровськ - Каушани, пп "Старокозаче", що обліковується на балансі Одеської митниці Державної фіскальної служби, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ "ЕОС" станом на 31.08.2015 року та становить 95693,00 грн., з метою розміщення офс-контейнера брокерської контори (надалі - Договір) (а.с. 15-22, 24-25, 29-36).

У пункті 8.1 даного договору сторонами обумовлено, що орендодавець має право контролювати умови договору, у тому числі: наявність, стан, напрям та ефективність використання майна, переданого в оренду за цим договором.

На виконання доручення Першого заступника Фонду державного майна України ОСОБА_4 від 11.11.2016 року №10-16-21836, відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 01.12.2016 року №1510, посадовими особами відповідача, спільно зі співробітниками Управління служби безпеки України в Одеській області, здійснено періодичний комплексний контроль з оглядом об'єкту нерухомого майна, що належить до державної власності, переданого в оренду позивачу за Договором, за наслідками чого складено звіт, що був затверджений 06.12.2016 року начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (а.с. 80-87, 111).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" з пропозицією, викладеною у листі від 06.12.2016 року №11-05-06244, дострокового розірвання Договору в зв'язку з тим, що зі звіту періодичного комплексного контролю з оглядом об'єкту нерухомого майна, що належить до державної власності, переданого в оренду, вбачається, що об'єкт оренди не використовується, орендар відсутній на об'єкті оренди. Листом від 15.12.2016 року за №259/12/16 позивач від дострокового розірвання Договору відмовився (а.с. 9-11).

У зв'язку з цим, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" про розірвання Договору. З наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації слідує, що

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.03.2017 року по справі №918/77/17, яке набрало законної сили 07.06.2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктами 1, 7, 9 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, які виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважених.

У свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року №2269-XII, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно з ст. 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року №2269-XII, контроль за використанням майна, переданого в оренду (крім іншого окремого індивідуально визначеного майна), покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди. Контроль за використанням іншого окремого індивідуально визначеного майна, переданого в оренду, здійснюють органи, уповноважені управляти підприємством, яке є орендодавцем цього майна.

Отже, в межах спірних правовідносин відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, яке є орендарем за Договором, також виступає органом, що здійснює державну політику у сфері оренди та уповноважене забезпечує контроль за використанням майна, переданого в оренду за цим Договором.

Пунктами 1, 4 Наказу Фонду державного майна України від 14.05.2012 року №655 "Щодо виконання контрольних функцій Фонду державного майна України у сфері оренди", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.05.2012 року за №809/21121, надано повноваження Фонду державного майна України, його регіональним відділенням та представництвам як орендодавцям державного майна за укладеними ними договорами оренди здійснювати такий контроль:

1)постійний документальний (у частині надходжень до державного бюджету плати за оренду державного майна, страхування об'єкта оренди);

2)періодичний комплексний з оглядом об'єкта оренди (згідно з щорічними планами-графіками) щодо:

використання орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконання умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств;

використання державного майна, переданого в оренду за цими договорами, виконання умов договорів оренди державного нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю.

За результатами контрольних заходів особами, що його здійснювали, складаються звіти, що містять інформацію за напрямами, визначеними у пункті 1 цього наказу.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на ту обставину, що у відповідача були відсутні визначені законодавством підстави для здійснення заходів періодичного комплексний контролю з оглядом об'єкта оренди, оскільки це не було передбачено у щорічному плані-графіку.

Разом з тим, системний аналіз наведених норм законодавства та положень Договору дає підстави для висновків, що повноваження зі здійснення заходів періодичного комплексного контролю з оглядом об'єкта оренди надаються регіональним відділенням Фонду державного майна України виключно в межах перевірки ними виконання умов договорів оренди, стороною яких вони виступають.

Тобто, в даному випадку відповідач реалізуючи свої повноваження діяв як сторона договору оренди державного майна, а не як суб'єкт владних повноважень загалом.

За приписами п. 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України,

господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Тому, розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, провадження у даній адміністративній справі слід закрити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "ОСОБА_2 проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "ОСОБА_5 проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 157, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Жуковська Л.А.