Справа № 724/990/17
Суддя: Єфтеньєв О. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/990/17
Провадження № 2-а/724/32/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Корпан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області про внесення змін до записів у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із адміністративним позовом до Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області про внесення змін до записів у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що він, був обраний сільським головою Рашківської сільської ради з 24.04.2002 р. відповідно до рішення 1 сесії XXI скликання строком на 4 роки. Згідно рішення 1 сесії V скликання був обраний на наступний термін сільським головою Рашківської сільської ради з 13.04.2006 року терміном на 4 роки. Відповідно до рішення 1 сесії VI кликання обраний на наступний термін сільським голово Рашківської сільської ради з 19.11.2016 року строком на 5 років. Рішенням 1 сесії V скликання від 03.11.2015 року його було звільнено з посади у зв'язку із закінчення повноважень голови на підставі ч. 1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» та ч.2 ст. 8 Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад». Однак, йому було запропоновано виконувати обов'язки старости на території села Рашків, яке входить до Рукшинської сільської територіальної об'єднаної громади на період до проведення перших виборів старост. Відповідно на нього були покладені обов'язки старости про що свідчить запис у його трудовій книжці за №24.

Зазначає, що 19 червня 2016 року відбулися вибори старост в Рукшинській сільській територіальній об'єднаній громаді та обрали нового старосту в с. Рашків. Враховуючи проведення виборів та обрання нового старости в с. Рашків та на підставі п.2. ч.4 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 8 та прикінцевих положень Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад», 29.06.2016р. було проведено сесію Рукшинської сільської територіальної об'єднаної громади, на яку його не було запрошено та під час якої було поставлено питання про призначення нового старости с. Рашків. На скільки йому відомо, якщо призначають нового старосту то його повинні того ж дня і звільнити, а в день звільнення видати заповнену трудову книжку та провести розрахунок всіх компенсаційних виплат.

Прийшовши 29.06.2016 року до Рукшинської сільської територіальної об'єднані громади для отримання розрахунку та видачі трудової книжки, йому головою громади ОСОБА_3 було повідомлено, що він ще не звільнений, вони не можуть його звільнити та видати трудову книжку, тому що не знають який запис йому зробити в ній. Він приїжджав до Рукшинської об'єднаної громади декілька раз, звертався неодноразово до голови ОСОБА_3 та заступника голови ОСОБА_4 також і до головного бухгалтера ОСОБА_5 з приводу видачі йому трудової книжки, виплати розрахункових та середньої заробітної плати впродовж 6 місяців відповідно до п.2 ст. 33 Закону України «Про Статус депутатів місцевих рад», але нажаль його прохання не були почутті. Неодноразово письмово звертався до бухгалтерії підприємства про проведення з ним розрахунку, але компенсаційні виплати отримані ним 04.08.2016 року в сумі 13404,68 грн., про що прийшла йому CMC із Приватбанку, крім того він просив бухгалтера надати йому розрахункові листки про його виплати, але його прохання не були почуті. Однією відповіддю на його прохання періодичністю з 29.06.2016 року по 12.12.2016 року, адміністрацією Рукшинської сільської територіальної об'єднаної громади було те, що вони не знають як його звільнити та який запис в трудовій книжці про це зробити, і виплат ніяких йому не належить.

Зазначає, що ним було направлено звернення від 21.10.2016 року до Управління держпраці в Чернівецькій області про захист його порушених прав, а саме видачі йому трудової книжки та оплати середньої заробітної плати впродовж 6 місяців відповідно до п.2 ст. 33 Закону Україну «Про Статус депутатів місцевих рад», але вирішення питання не відбулося, йому було надане роз'яснення щодо звернення до суду для відновлення порушених прав.

Вказує, що у зв'язку із грубим порушенням законодавства про працю, зокрема не видачі йому трудової книжки та вчасно не виплачених розрахункових виплат у нього виникли перешкоди у здійсненні його прав. Через невидачу трудової книжки з вини відповідача він не мав змоги влаштуватися на роботу або хоча б зареєструватися у центрі зайнятості як безробітній, а тому був позбавлений будь-яких засобів для власного існування забезпечення сім'ї. Беручи до уваги, що відповідач не видав йому належно оформлену трудову книжку у день звільнення, та вчасно не провів передбачений законодавством розрахунок всіх виплат, то відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Для доказування виплаченої та невиплачених йому компенсаційних виплат, неодноразово звертався до відповідача відносно надання йому довідки про нараховану і виплачену заробітну плату, але керівництво та бухгалтер постійно за різними причинам відмовлялись надати йому таку довідку. Тому, ним отримано в Управлінні Пенсійного фонду України довідку про його доходи форми ОК-5 за 2016 рік (індивідуальні відомості про застраховану особу), де чітко видно його заробітна плата за останні 2 місяці роботи за травень та червень 2016 року. Більше за інші місяці доходу не було, тому можна припуститися висновку про те, що фактична дата його звільнення 29.06.2016 року, в зв'язку із тим, що в даній довідці зазначено 29 днів страхового стажу за червень місяць 2016 року, а так як день звільнення є робочим днем то роботодавець фактично його звільнив 29.06.2016року.

Крім того зазначає, що внаслідок такого факту, як затримки видачі трудової книжки та компенсаційних виплат, його було позбавлено такого права як влаштування на іншу роботу та отримування заробітної плати та елементарних засобів для існування, йому було завдано значної моральної шкоди. Постійні хвилювання про те, як забезпечити свою сім'ю, тримало його у постійній нервовій та психологічній напрузі, крім того, він являється інвалідом 2 групи загального захворювання, так як переніс інсульт з тяжкими наслідками, в результаті чого йому була присвоєна 2 група інвалідності загального захворювання від 18.05.2016 року, а саме в нього порушена координація та мова, наслідки паралізування лівої сторони нижніх та верхніх кінцівок та постійне підвищення артеріального тиску до 220/120 ат.

Такими незаконними діями Відповідача, йому заподіяно значної моральної шкоди оскільки, це спричинило порушення його нормальних життєвих зв'язків та породило невпевненість у майбутньому. Внаслідок цієї обставини, порушення його прав працевлаштування та отримання доходу, він змушений був позичати кошти у знайомих з метою забезпечення сім'ї, оплати комунальних платежів, кредиту та дорогого лікування, реабілітації внаслідок перенесеної хвороби. Такі умови змусили його докладати значних зусиль для організації свого життя, шукати кошти необхідні для забезпечення сім'ї. Моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом та пов'язаними з цим конфліктами у сім'ї та з оточуючими.

Підтримуючи вищевикладене просить: скасувати та визнати незаконним розпорядження голови Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 43б-к від 29.06.2016 року про його звільнення з посади в/о старости села Рашків; прийняти нове розпорядження та звільнити його з посади днем видачі його трудової книжки на руки - 27.12.2017 року; зобов'язати Рукшинську сільську раду Хотинського району Чернівецької області внести зміни до запису здійсненому в його трудовій книжці та вважати днем звільнення - день видачі на руки трудової книжки - 27.12.2016 року; стягнути з Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, на його користь середній заробіток з урахуванням індексації та підвищення окладів за весь час вимушеного прогулу за період з 29.06.2016 року по день винесення судом рішення; стягнути з Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але від його представника ОСОБА_6 на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати у їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача Рукшинської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що позовні вимоги Рукшинська сільська об'єднана територіальна громада в особі Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області не визнає, з підстав викладених в запереченні, які були надані суду, та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був обраний сільським головою Рашківської сільської ради з 24.04.2002 р. відповідно до рішення 1 сесії XXIV скликання строком на 4 роки. Згідно рішення 1 сесії V скликання ОСОБА_1 був обраний на наступний термін сільським головою Рашківської сільської ради з 13.04.2006 року терміном на 4 роки. Відповідно до рішення 1 сесії VI кликання позивач обраний на наступний термін сільським головою Рашківської сільської ради строком на 5 років. Рішенням 1 сесії VII скликання від 03.11.2015 року позивача звільнено з посади у зв'язку із закінченням повноважень голови на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні та ст.ст. 2, 4, 6, 7 Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад», та 17.11.2015 року покладено виконання обов'язків старости на території села Рашків до проведення перших виборів старост на території Рукшинської сільської ради. Даний факт також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серія БТ-1 № 1100056.

Згідно розпорядження № 43б-к від 29.06.2016 ОСОБА_1 звільнено з 29.06.2016 року з посади виконувача обов'язків старости с. Рашків у зв'язку з закінченням строку повноважень на підставі п. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та зобов'язано бухгалтерію Рукшинської сільської ради провести повний розрахунок з позивачем.

Із розписки позивача ОСОБА_1 вбачається, що він отримав трудову книжку 27.12.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, передбачені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 48 КЗпП України, та п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (Надалі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу працівника.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 вищезазначеної Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення.

Однак, в порушення вимог ст. ст. 47, 48, 116 КЗпП України, п. п. 4.1, 4.2 Інструкції відповідач не видав позивачу належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, а видав тільки 27.12.2016 року

Таким чином, з огляду на встановлені судом вищезазначені обставини, суд приходить висновку про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу.

Згідно ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в порядок та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено порушення законодавства про працю України, яке виявилося в затримці видачі трудової книжки, яка виникла з вини відповідача, через що позивач не мав змоги влаштуватися на роботу, або зареєструватися у центрі зайнятості як безробітний, а тому суд вважає, що позивач був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім'ї.

Крім того, у відповідності до ст. 235 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснення, викладеного у п.32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що оплаті згідно ст. 235 КЗпП України підлягає вимушений прогул, а вимоги працівника про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки.

Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до п.п. 1-3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (Надалі Порядок обчислення середньої заробітної плати).

Судом встановлено, що фактична дата звільнення позивача 29.06.2016 року, розмір середньомісячної заробітної плати за два попередні місяці, що передували звільненню позивача (травень, червень 2016 року) згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 від 09.12.2016 року (форма ОК-5) складає: травень 2016 року 3802,03 гривень, кількість відпрацьованих днів позивачем 19 днів; червень 2016 року - 3583,88 грн., кількість відпрацьованих днів позивачем 19.

Таким чином робочі дні ОСОБА_1 в травні місяці 2016 року складають - 19 днів; в червні місяці 2016 року - 19 днів, всього 19+19=38 днів, розрахунок: 3802,03 грн. + 3583,88 грн. = 7385,91 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача складає: 7358,91 грн. : 38 днів = 194,36 грн., яка і повинна застосовуватися судом при розрахунку обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати - 194,36 грн. на кількість днів вимушеного прогулу (за період з 29.06.2016 року (дата звільнення) по 27.12.2016 року (день видачі трудової книжки).

Відповідно розрахунку середньоденної заробітної плати, періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2016 року по 27.12.2016 року, що у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році становить: червень - 20 (стягненню підлягає за 1 день), липень - 21; серпень - 22; вересень - 22; жовтень - 20; листопад - 22; грудень - 19, та в загальному складає 127 днів. Сума розрахунку обчислення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на корить позивача складається з наступного (кількість робочих днів помножити на середньоденну заробітну плату, тобто 127 робочих днів на суму 194,36грн.), що в загальному становить 24 683,72 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що трудові права позивача дійсно порушені в період затримки видачі трудової книжки, зокрема за період з 29 червня 2016 року до 27 грудня 2016 року, та підлягають захисту відповідно до положень ч. 6 ст. 235 Кодексу законів про працю України та п. 4.1 зазначеної Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню в розмірі 24 683,72 грн.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Вказана норма кореспондується з приписами п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, де також зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Крім того, за змістом п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Виплата позивачу середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат, оскільки така проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об'єкти виплат, що підлягають індексації. Зазначені виплати повинні носити постійний характер.

Згідно матеріалів справи, виплата середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу носить разовий характер і така виплата не тотожна поняттю "заробітна плата".

При цьому суд звертає увагу на те, що п.3 вище зазначеного Порядку проведення індексації грошових доходів населення передбачає, що до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

В даному випадку розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період з 29.06.2016року по 27.12.2016 року було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, п. 5 якого визначено, що "основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника".

Таким чином, оскільки середній заробіток ОСОБА_7 за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, а є компенсацією за час вимушеного прогулу, позовні вимоги щодо виплати йому нарахованої індексації на суму компенсації за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених спільним наказом № 58 від 29 липня 1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція), у разі звільнення працівника, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як було встановлено судом та вбачається із розписки ОСОБА_1, трудову книжку йому було видано 27.12.2016 року, в такому разі суд вважає, що у відповідності до вимог вищевказаної інструкції днем звільнення позивача слід вважати день видачі трудової книжки, а саме 27 грудня 2016 року, на підставі чого відповідачу і необхідно внести зміни до запису в трудовій книжці ОСОБА_1, видавши нове розпорядження про звільнення та зазначивши дату звільнення останнього з 27 грудня 2016 року та внести запис до трудової книжки на підставі нового розпорядження.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаної статті підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму від 31.03.1995 року) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я особи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено спричинення йому відповідачем моральної шкоди та наявності причинного зв'язку між нею і порушенням його трудових прав, та визначаючи розмір моральної шкоди, враховує тривалість душевних страждань з 29.06.2016 року по 27.12.2016 року, неможливість позивача влаштуватися на іншу роботу через затримку у видачі трудової книжки, зареєструватися в службі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень.

За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Суд не бер до уваги посилання відповідача у запереченні на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги (немайнового і майнового характеру) і позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, то у відповідності до Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальної ставки судового збору для фізичної особи за позовною вимогою немайнового характеру 640 грн. та судовий збір за позовною вимогою майнового характеру у розмірі мінімальної ставки судового збору 640 грн. Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір на загальну суму 1280 гривень.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 47, 48, 116, 232, 233, ч.5 ст. 235, ст. 237-1 Кодексу Законів про Працю України, ст.ст. 2, 6, 9-11, 17-18, 69-71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Рукшинську сільську раду Хотинського району Чернівецької області внести зміни до запису здійсненому в трудовій книжці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважати днем звільнення - день видачі на руки трудової книжки - 27.12.2016 року.

Стягнути з Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, яка розташована за адресою: 60030, Чернівецька область, Хотинський район, с. Рукшин, вул. Головна, 42 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2016 року по 27.12.2016 року в розмірі 24683 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят три) гривні 72 копійки.

Стягнути з Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, яка розташована за адресою: 60030, Чернівецька область, Хотинський район, с. Рукшин, вул. Головна, 42 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, яка розташована за адресою: 60030, Чернівецька область, Хотинський район, с. Рукшин, вул. Головна, 42 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з для отримання її копії через Хотинський районний суд Чернівецької області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: О.Г. Єфтеньєв