Справа № 802/682/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2017 р. Справа № 802/682/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Вінницький підшипник до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім"Вінницький підшипник" (далі - ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ, відповідач) про зобов`язання вчинити дії.

Зазначили, що 26.01.2015 року, відповідно до актів опису майна №№ 3, 4, майно яке належить ТОВ "ТД"Вінницький підшипник" було описано та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що перебуває у податковій заставі.

В той же час, на загальних зборах учасників ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", які відбулися 02.06.2015 року було прийнято рішення припинити діяльність ТОВ "ТД"Вінницький підшипник" шляхом введення процедури ліквідації відповідно до вимог чинного законодавства та статуту. При цьому, загальними зборами ТОВ "ТД"Вінницький підшипник" встановлено строк для заявлення претензії кредиторами два місяці з дати оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до 08.08.2015 року.

В подальшому, кредиторські вимоги Вінницької ОДПІ визнані в повному обсязі та, відповідно до вимог ст. 112 ЦК України, включені для погашення до реєстру вимог кредиторів у третю чергу в ліквідаційній процедурі ТОВ "ТД"Вінницький підшипник".

Водночас, наявність податкової застави унеможливлює законну діяльність ліквідаційної комісії та погашення першочергових вимог кредиторів.

А тому, позивач звернувся за захистом свої прав до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов`язати Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звільнити всі активи ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", які перебувають у податковій заставі, з податкової застави та подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень заяви про припинення обтяжень відносно ТОВ "ТД"Вінницький підшипник".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях (Вхід. № 12393 від 08.06.2017р.), в яких зазначено, що статтею 93 Податкового кодексу України передбачений виключний перелік підстав для звільнення майна з податкової застави. У переліку відсутня така підстава, як прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язаної з банкрутством, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 26.01.2015 року податковим керуючим Вінницької ОДПІ складено Акт № 3 опису майна у податкову заставу платника податків ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", згідно якого проведено опис нежитлової будівлі, салону-магазину, в м. Вінниці, по вул. Тарногородського, 46, корпус 25, загальною площею 356,3 кв.м. на загальну суму 16493,68 грн.

Також, 26.01.2015 року податковим керуючим Вінницької ОДПІ складено Акт № 4 опису майна у податкову заставу платника податків ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", згідно якого проведено опис приміщення головного корпусу в м. Вінниці, по вул. Тарногородського, 46, на загальну суму 965454,62 грн.

02.06.2015 року на загальних зборах учасників ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", прийнято рішення про припинення діяльності ТОВ "ТД"Вінницький підшипник" шляхом введення процедури ліквідації відповідно до вимог чинного законодавства та статуту, та встановлено двохмісячний строк для заявлення претензії кредиторами з дати оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до 08.08.2015 року, про що внесено відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як слідує з витягу реєстру вимог кредиторів боржника ТОВ "ТД"Вінницький підшипник" за Вінницької ОДПІ визнано грошові вимоги в сумі 528238,57 грн. та включено її до третьої черги задоволення вимог кредиторів.

Разом з тим, як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог, наявність податкової застави Вінницької ОДПІ унеможливлює законну діяльність ліквідаційної комісії та погашення першочергових вимог кредиторів, а тому просить суд прийняти рішення, яким зобов`язати Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звільнити всі активи ТОВ "ТД"Вінницький підшипник", які перебувають у податковій заставі, з податкової застави та подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень заяви про припинення обтяжень відносно ТОВ "ТД"Вінницький підшипник".

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив із наступного.

Так, відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Правовідносини стосовно погашення боргу платників податків, а саме, щодо виникнення права податкової застави регулює ст. 89 ПК України.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов'язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов'язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

У разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

У разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов'язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків з повідомленням про вручення.

До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно.

У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

П.3.1 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів № 572 від 10.10.2013 року визначено, що орган доходів і зборів реєструє податкову заставу у відповідному державному реєстрі обтяжень.

Положеннями ст. 93 ПК України визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

За приписами п. 97.1 та 97.2 ст. 97 ПК України, під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства. У разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

Відповідно до пп. 97.4.1 п. 97.4 ст. 97 ПК України, особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно платника податків, який ліквідується, є ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України.

За змістом ст. 111 ЦК України, виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Положеннями п. 1 ст. 112 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

В той же час, ст. 97 ПК України не містить імперативних норм щодо втрати чинності будь-яких обтяжень чи обмежень на розпорядження майном (коштами), з дня початку ліквідації платника податків, в тому числі щодо втрати чинності обтяжень на майно, що знаходиться в податковій заставі.

Більше того, суд зазначає, що вимоги кредиторів, забезпечені заставою, задовольняються у першу чергу.

Також суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що ст. 93 ПК України встановлює вичерпний перелік підстав для звільнення майна платника податків з-під податкової застави, відповідно до якої відсутня така підстава для припинення податкової застави як прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язаної з банкрутством.

З огляду на усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даного адміністративного позову у суду відсутні.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, повязані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович