Справа № 823/453/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/453/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

20 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування рішення, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 20.10.2016 № 23-01-52/198-381 за підписом заступника начальника управління Держпраці у Черкаській області про накладення на ОСОБА_3 штрафу в сумі 43 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності трудового договору з найманою фізичною особою - продавцем ОСОБА_4 позивач зазначає, що між нею та ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг з продажу парфумованих виробів, що не заборонено чинним законодавством.

Оскільки висновки відповідача, які зазначені в акті перевірки, зроблені без урахування всіх істотних обставин, винесена постанова про накладення штрафних санкцій є неправомірною та підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що чинне законодавство України не наділяє органи Держпраці України повноваженнями аналізувати зміст цивільно-правового договору, а заразом визнавати цивільно-правові договори трудовими угодами.

Крім того, позивач вважає, що оскільки вона не використовує найману працю, то не належить до суб'єктів контролю збоку Держпраці.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову від 20.10.2016 № 23-01-52/198-381 за підписом заступника начальника управління Держпраці у Черкаській області про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 43 500 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Черкаської міської ради 16 листопада 2010 року.

05 жовтня 2016 року до управління Держпраці у Черкаській області надійшла заява гр. ОСОБА_5, в якій повідомляється про порушення приватним підприємцем ОСОБА_2 її трудових прав під час роботи у відділі парфумерії в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_1, зокрема, використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

Листом від 06.10.2016 № 10102/4.3/4.2-ДП-16 Державною службою України з питань праці надано згоду на проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2

Згідно з наказом управління Держпраці у Черкаській області від 06.10.2016 № 277-Н головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Ушанову О.В., головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Лопух Т.Г., заступнику начальника управління Жарковій М.В. доручено здійснити у період з 06.10.2016 по 20.10.2016 позапланову перевірку додержання законодавства з питань праці у ФОП ОСОБА_2.

На підставі наказу від 06.10.2016 № 277-Н, направлення на перевірку від 06.10.2016 № 1426, 06 та 07 жовтня 2016 посадовими особами управління Держпраці у Черкаській області проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_2 за фактичним місцем здійснення господарської діяльності у відділі роздрібної торгівлі парфумними виробами, що знаходиться в торгівельному центрі «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1, за наслідками якої складено акт № 23-01-64/198 від 07.10.2016 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено, що у даному відділі продаж парфумних виробів здійснювала ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Від надання пояснень про правові відносин між нею та фізичною особою - підприємцем відмовилась.

Для встановлення відносин з ОСОБА_4, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 пред'явлено цивільно-правовий договір від 04.10.2016, відповідно до якого термін дії договору з 04.10.2016 до 04.11.2016; на ОСОБА_4 покладено обов'язки здійснювати продаж парфумних виробів з 09:00 до 18:00, час перерви для харчування не встановлено, оплата за виконану роботу проводиться пропорційно відпрацьованого часу.

Згідно з висновками акта перевірки, станом на 07.10.2016 ФОП ОСОБА_2 фактично допущено до роботи ОСОБА_4 без оформлення трудового договору (контракту) у письмовій формі без видання наказу або розпорядження, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», чим порушено вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

07 жовтня 2016 року посадовими особами управління Держпраці у Черкаській області складено припис № 23-01-52/198-155, яким зобов'язано позивача забезпечити оформлення трудового договору у відповідності до вимог ч.ч. 1, 3 с. 24 КЗпП України з гр. ОСОБА_4.

В подальшому, при прийнятті на роботу найманих працівників, суворо дотримуватись вимог ст. 24 КЗпП України (термін виконання - 28.10.2016, постійно).

Розглянувши акт перевірки, 20 жовтня 2016 року заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 23-01-52/198-381, за якою на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 43 500,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В даному випадку управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 (далі - Порядок № 390).

Згідно із п. 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку № 390 передбачено, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Приписами абз. 4 п. 3 Порядку № 390 визначено, що позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п. 5 Порядку № 390 інспектору на час проведення перевірки надається робоче місце, обладнане належним чином, право користування телефонним зв'язком, розмножувальною технікою, іншими послугами технічного характеру, необхідними для реалізації повноважень під час перевірки, оформлення матеріалів перевірки, спілкування з працівниками (у разі необхідності одержання пояснень).

Пунктом 6 Порядку № 390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Згідно п. 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що інспектори з праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав зверненнями зазначених органів про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Колегія суддів звертає увагу на лист від 06.10.2016 № 10102/4.3/4.2-ДП-16 Державною службою України з питань праці надана згода на проведення позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за зверненням гр. ОСОБА_5 від 05.10.2016.

На підставі вище викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач був наділений повноваженнями щодо проведення позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Як встановлено матеріалами справи та поясненнями сторін, що постанова про накладення штрафу від 20.10.2016 № 23-01-52/198-381 винесена у зв'язку фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Також, колегія суддів зазначає, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов'язкової вимоги щодо письмової форми договору.

Як встановлено під час розгляду справи, між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_4 (Виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 04.10.2016 (далі - Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати такі роботи (надати послуги): продаж парфумованих виробів у строк з 04.10.2016 по 04.11.2016.

Відповідно до розділу 2 Договору за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 10,00 грн. за 1 шт. товару. Оплата виконується не пізніше трьох днів після підписання акту виконаних робіт.

Тобто, у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.

Оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актом виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.

Відповідно до акту виконаних робіт за цивільно-правовим договором від 04.10.2016, Замовник ОСОБА_2 протягом терміну дії договору передала виконавцю ОСОБА_4. 250 шт. парфумованих виробів.

Станом на 04 листопада 2016 року Виконавцем реалізовано 80 штук. Вартість наданої послуги складає 800,00 грн.

Договір та акт виконаних робіт підписані власноручно Сторонами Договору.

В матеріалах адміністративної справи наявні також цивільно-правовий договір (договір надання послуг) від 05.11.2016, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за яким надаються послуги з продажу парфумованих виробів та надання консультацій і застосування продуктів у період з 05.11.2016 до 31.12.2016; акт виконаних робіт за цивільно-правовим договором від 05.11.2016.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4, остання надавала послуги з реалізації парфумованих виробів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, при цьому використовувала торгівельне місце підприємця в торговому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1.

Графіку роботи не було, ОСОБА_4 самостійно планувала свій робочий час, виходила на роботу за необхідності зустрічі з покупцями для реалізації товару, надання консультацій, тощо.

В даному випадку, як було встановлено під час перевірки відносини між позивачем та ОСОБА_4 оформлено цивільно-правовим договором, що не є підставою виникнення трудових відносин, на які поширюється трудове законодавство.

Разом з тим, укладення таких цивільно-правових договорів чинним законодавством не заборонено.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, висновки управління Держпраці в Черкаській області про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 вимог частин 1 та 3 ст. 24 КЗпП України є помилковими, а тому прийнята на підстави цих висновків постанова про накладення штрафу від 20.10.2016 № 23-01-52/198-381 є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги посилання відповідача на існування ще одного цивільно-правового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який ніби-то надавався до перевірки (за умовами якого визначено графік роботи продавця ОСОБА_4 (з 09.00 до 18.00), і здійснення оплати її праці пропорційно відпрацьованого часу), з огляду на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 25 липня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.