Справа № 490/1961/17
Суддя: Чулуп О. С.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/327/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва

про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 04.10.2016р., зобов?язати зарахувати до стажу, що дає право на щомісячне довічне грошового утримання судді період роботи на посаді слідчого Центрального РВ ВС м.Миколаєва, та період проходження строкової військової служби, зобов?язати провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до подання Апеляційного суду Миколаївської області №4-140 від 12.12.2016р. Позивач вказує, що в вересні 2016р. пішов у відставку з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області та в жовтні 2016р. йому було призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді. Позивач вказує, що відповідач при визначенні розміру його щомісячного довічного грошового утримання не враховано стаж його роботи на посаді слідчого та період проходження стокової військової служби, а відтак розмір його щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідачем у відсотках від його заробітної плати як 84 %, тобто при визначенні такого розміру взято лише стаж його робот на посаді судді апеляційного суду - 22 роки і 9 місяців. Позивач вказує, що стаж його роботи на посаді слідчого складає - 4 роки і 7 місяців, календарний період проходження стокової військової служби - 2 роки, разом же його стаж на посаді судді, слідчого та строк військової служби складає більш ніж 29 років. При такому стажі розмір його щомісячного довічного грошового утримання має бути визначений у розмірі 90% від від його заробітної плати. Позивач вказує, що в січні 2017р. він звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання в зв?язку із зарахуванням стажу роботи на посаді слідчого та проходженням строкової військової служби, проте йому було відмовлено. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вийшов у відставку з посади судді під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (№2453 від 07.07.2010р.) відповідно до п.11 розділу ХІІІ якого стаж судді, що виходить у відставку, визначається відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим законом. Позивач вказує, що на посаду судді він був обраний за Законом України "Про судоустрій і статус суддів " №2862 від 15.12.1992р., а тому позивач вважає, що стаж роботи на посаді судді слід обчислювати з урахуванням норм вказаних законів, відповідно до яких слід враховувати його роботу на посаді слідчого. Позивач також посилається і на норму п.3.1 постанови КМУ №865 від 03.09.2005р."Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" згідно якої до стажу роботи судді, що дає право на відставку, зараховується календарний період проходження стокової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років. Позивач вказує, що вірність розрахунків стажу його роботи на посаді судді підтверджується і поданням голови Апеляційного суду Миколаївської області №4-140. Позивач при обгрунтуванні своїх вимог посилається на рішення Конституційного суду України №4-рп/2016,№3-рп/2015,№5-рп/2002, №19-рп/2004, №8 -рп2005, №10-рп/2008, №3-рп/2013, положення Європейської хартії про закон "Про статус суддів", Рекомендації CM/Rec 12 ОСОБА_2 ОСОБА_3 Європи (ухвалено ОСОБА_2 ОСОБА_3 Європи 17.11.2010р.) Позивач у судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав вказаних в письмовому запереченні на позов.(а.с.........) Відповідач, зокрема вказав, що до стажу роботи на посаді судді слід зараховувати лише роботу на посаді судді судів України, арбітра арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Відповідач вказує, що норма ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (№2453 від 07.07.2010р.) регулює порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за роботу безпосередньо лише на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач вказує, що стаж роботи позивача на посаді судді згідно записам його трудової книжки складає 22 роки 9 місяців 16 днів, і зараховувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, роботу позивача на посаді слідчого та період військової служби є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записам в трудовій книжці позивача БТ-1 №1038672 позивач походив службу в органах МВС в період з 05.02.1980р. по 14.12.1993р. безперервний стаж 13 років 10 місяців 09 днів. В період з 15.12.1993р. по 30.09.2016р. працював на посаді судді Миколаївського обласного суду та Апеляційного суду Миколаївської області.

Судом досліджено військовий квиток НО №3856193 виданий на ім?я позивача згідно якого позивач проходив військову службу з 31.10.1977р. по 10.11.1979р.

Судом досліджено постанову Верховної ОСОБА_3 України від 08/.09.2016р. №1515-VІІІ згідно якої позивача звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області.

Судом досліджено наказ №637/КС від 19.09.2016р. по Апеляційному суду Миколаївської області згідно якого позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Миколаївської області у відставку з 30.09.2016р.

Судом досліджено розрахунок стажу судді до подання Апеляційного суду Миколаївської області №4-129 від 30.069.2016р. згідно якого стаж роботи позивача на посадах, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 30.09.2016р. складає : на посаді судді обласного суду, нині Апеляційного суду Миколаївської області - 22 роки 09 місяців 16 днів, на посаді слідчого, заступника начальника слідчого відділу Центрального РВВС м.Миколаєва 04 роки 07 місяців 01 день, строкова служба в армії - 2 роки і 10 днів, а загалом - 29 років 04 місяці та 27 днів.

Судом досліджено довідку Апеляційного суду Миколаївської області №4-140 від 03.10.2016р. згідно якої виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012р. було припинено.

Судом досліджено лист №12-ц-01 від 31.01.2017р. відповідача на адресу позивача згідно якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді з 01.10.2016р., роз?яснено порядок нарахування та розмір призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді, що складає за визначенням відповідача 84% грошового утримання судді на відповідній посаді, та зараховано стаж на посаді судді - 22 роки 9 місяців 16 днів.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_4 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 ОСОБА_4 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у ОСОБА_4 України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч.3 ст.22 ОСОБА_4 України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998р., за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п.54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04.11.1950р.), ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17.07.1997р., та в інших міжнародних правових актах, зокрема: Основні принципи незалежності судових органів (ухв. резолюцією 40/32 від 29.11.1985р. та 40/146 від 13.12.1985р. Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів (затв.24.05.1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_5 ООН.). Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч.5 ст.126 Основного Закону України) та законодавчому (ст.43 Закону України № 2862-ХII, ст.138 Закону № 2453 VI, ст.141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_4 і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Відповідно до п.11 Розділу XIII "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції закону від 07.07.2010р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день чинності цим Законом.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач обраний на посаду судді 15.12.1993р., тобто у період дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992р.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.43 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2862-ХІІ (в редакції закону від 24.02.1994р.) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п.3.1 Постанови КМУ № 865 від 03.09.2005р. до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що він на підставі вказаних законів і п.9 ст.126 ОСОБА_4 України набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої ст. 126 ОСОБА_4 України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 ОСОБА_4 України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року).

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать ОСОБА_4 України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує ОСОБА_4 України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на ОСОБА_4, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення ст.19 ОСОБА_4 України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.ст.8,19,22,126 ОСОБА_4 України, а також ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Виходячи з викладеного, суд визнає, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу його роботи на посаді слідчого та з урахуванням строку військової служби підлягає захисту. Права позивача підлягають поновленню шляхом зобов?язання відповідача прийняти рішення про зобов?язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням довідки Апеляційного суду Миколаївської області та здійсненням виплати недонарахованих коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,9,11,13,159,160,161,162,163,183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Визнати дії Центрального об?єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва щодо відмови у нарахуванні та призначенні ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання відповідно до розрахунку стажу за поданням Апеляційного суду Миколаївської області від 03.10.2016 року №04-140, - протиправною.

Зобов?язати Центральне об?єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 01.10.2016 року, згідно з довідкою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.10.2016 року №04-140., та здійснити виплату недонарахованих коштів.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя