Справа № 820/1869/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 р.Справа № 820/1869/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О,

в присутності:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Ремінного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1869/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , Начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемка Євгена Анатолійовича , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в особі державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" треті особи Харківська районна державна адміністрація Харківської області , Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

про визнання наказів незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати накази головного управління Держземагентства у Харківській області: від 06.10.2014 № 2483-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_6, від 06.10.2017 № 2464-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_7, від 06.10.2014 № 2496-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_8 незаконними;

-зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемка Євгена Анатолійовича скасувати: наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 06.10.2014 № 2483-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_6, наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 06.10.2017 № 2464-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_7, наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 06.10.2014 № 2496-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. ОСОБА_8;

-визнати накази головного управління Держземагентства у Харківській області: № 1224-СГ від 08.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_6; № 1237-СГ від 07.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_7; № 1238-СГ від 08.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_8 незаконними;

-зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Оберемка Євгена Анатолійовича скасувати: наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області № 1237-СГ від 08.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_6; наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області № 1237-СГ від 07.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_7; наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області № 1238-СГ від 08.05.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. ОСОБА_8;

-зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» скасувати запис у Поземельній книзі у присвоєнні кадастрового номеру НОМЕР_1 земельній ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_6, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.10.2015, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 11849180; скасувати запис у Поземельній книзі у присвоєнні кадастрового номеру НОМЕР_2 земельній ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_7, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 26.10.2015, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 11848573; скасувати запис у Поземельній книзі у присвоєнні кадастрового номеру НОМЕР_3 земельній ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_8, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 23.10.2015, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 11868161; скасувати запис у Поземельній книзі у присвоєнні кадастрового номеру НОМЕР_4 земельній ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_9; скасувати запис у Поземельній книзі у присвоєнні кадастрового номеру НОМЕР_5 земельній ділянки, зареєстрованої за ОСОБА_9;

-зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» внести відомості до Державного земельного кадастру про надання позивачу у власність земельної ділянки, площею 0,5977 га за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ХР№ 100399, згідно розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 152 від 15.04.2003 й у відповідності до поданої позивачем заяви від 03.11.2016 (реєстраційний номер РВ-016) разом з доданими до неї документами.

Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.05.2017 закрив провадження у справі. Роз'яснив позивачу, що розгляд та вирішення таких справ віднесено до юрисдикції загальних судів, в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач, не погодившись, з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та її представники у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні.

Представник відповідача судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративною юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Колегія суддів зазначає, що вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст. 3 КАС).

За змістом частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, чинне законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Суд зауважує, що для зясування характеру спору необхідно враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Водночас, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх субєктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Дана позиція узгоджується з приписами Постанови Пленуму ВАС України № 8 від 20.05.2013 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Згідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Разом з тим, питання стосовно набуття права власності на земельні ділянки є питанням врегулювання майнових відносин (цивільних відносин), заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Розглядаючи питання стосовно надання земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення фізичним особам Головне управління Держгеоакадастру у Харківській області не реалізує при цьому владних, управлінських функцій, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Як вбачається з суті позовних вимог ОСОБА_1 - предметом даного судового спору є захист права позивача на земельну ділянку, порушене, на його думку, неправомірними діями відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як суб'єкта розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування оскаржуваних наказів «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою, надання земельної ділянки у власність», тобто в даному випадку виник спір про право, який не відноситься юрисдикції адміністративного суду, а відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Предметом вказаного судового спору є питання щодо визнання незаконними та зобов'язання скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про затвердження документації із землеустрою, надання земельної ділянки у власність» № 1224-СГ, № 1237, № 1238-СГ у відповідності до яких громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельні ділянки, розташовані на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення індивідуального садівництва.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 вже зареєстроване речове право власності.

Таким чином, спори з приводу прийняття суб'єктом владних повноважень рішень які стосуються набуття фізичною чи юридичною особою права користування земельною ділянкою мають вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (фізична особа) іншому (Держгеокадастр), яка має місце під час здійснення владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, фактично, підставою виникнення спірних правовідносин стала наявність наказів Головного управління Держземагентства у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , які перешкоджають позивачеві зареєструвати за собою у Державному земельному кадастрі право власності на земельну ділянку площею 0,5977 га за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ХР№100399.

З огляду на наведене, даний спір носить приватно - правовий характер, під час вирішення якого, підлягають з'ясуванню обставини щодо підстав набуття або скасування права власності на спірну земельну ділянку, у зв'язку з чим, зазначені вимоги втрачають ознаки публічно-правового спору, оскільки по суті, позивач доводить своє право на землю та вимагає усунути обставини, що перешкоджають реалізації цього права.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Також необхідно зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок в оренду, у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зазначеною позицію також займає Верховний суд України, яку він виклав у Постанові від 24.02.2015 у справі за №21- 34а15.

Згідно ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа не підлягає розгляду адміністративними судами у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду даної справи є скасування рішень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", а тому вказана справа не підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14) та від 09 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки даний спір не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року по справі № 820/1869/17 прийнята з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. по справі № 820/1869/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 24.07.2017 р.