Справа № 808/722/17
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

10 липня 2017 року (16 год. 30 хв.) Справа № 808/722/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В.

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

17.03.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн.; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги таким.

15.11.2016 відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначив позивачу суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн. Підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стала несплата позивачем як власником частки нежитлової будівлі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки належна йому частка нежитлової будівлі Г-1/2 знаходиться на земельній ділянці, цільовим призначенням якої є розміщення та обслуговування виробничих приміщень. При цьому, відповідно до положень пп. «є» 266.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є обєктом оподаткування податку на майно.

Крім того, позивач зауважив, що згідно з п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно належить до місцевих податків. Отже, податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можуть виникати лише після його встановлення органом місцевого самоврядування. Натомість, Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік було прийняте Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області лише 29.01.2015, а тому, на переконання позивача, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватись податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до власників такого майна, є саме 2016 рік.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, позивач вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для визначення йому податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у 2015 році, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

У попередньому судовому засіданні відповідачем подані заперечення на адміністративний позов, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки належний позивачу житловий комплекс за своїми параметрами жодним чином не відноситься до виробничих корпусів, цехів, складських приміщень, промислових підприємств, які не є обєктом оподаткування податку на майно. Крім того, представник відповідача зауважив, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не зважаючи на те, що він є місцевим податком, встановлюється Верховною Радою України. Так, Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, набрав чинності з 01.01.2015, а тому вказаний вище податок підлягає сплаті, саме з 2015 року. З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що у нього були всі передбачені законом підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У ході попереднього судового засідання представниками сторін надані додаткові докази, а також додаткові пояснення та заперечення на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 закінчено підготовче провадження та за письмовою згодою сторін призначено справу до судового розгляду у той же самий день, а саме 10.07.2017.

10.07.2017 судом було отримано клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2011 між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 і позивачем з іншої сторони було укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (далі Договір від 01.03.2011 № б/н, а.с. 7), за умовами якого продавець передав у власність, а ОСОБА_3 і позивач прийняли нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 57/7 на земельній ділянці площею 5,1042 га, кадастровий номер .01.032.0113 в наступних частинах: ? частину права власності на нежитлову будівлю прийняв ОСОБА_3; ? частину права власності на нежитлову будівлю прийняв позивач (а.с. 7). Відповідно до п. 4 Договору від 01.03.2011 № б/н продаж вчинений за 299 984,00 грн.

Договір від 01.03.2011 № б/н посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, затвердженої рішеннями Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.12.2010 № 9 та від 28.12.2011 № 1/23 (а.с. 10) належна позивачу та ОСОБА_3 земельна ділянка призначена для розміщення та обслуговування виробничих приміщень. Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 673 840,98 грн.

15.11.2016 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13 (а.с. 6), яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн. Згідно з розрахунком оскаржуваного податкового повідомлення-рішення загальна площа будинку складає 939,80 грн., розмір частки у праві спільної власності: 704,85 кв.м., ставка податку: 4,55 грн., зональний коефіцієнт: 1,73. Отже, розмір податкового зобовязання склав 5 548,23 грн. (704,85 * 4,55 * 1,73 = 5 548,23 грн.) (а.с. 6).

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення у встановленому порядку було направлено відповідачем на адресу позивача засобами поштового звязку та отримано останнім 19.11.2016, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскального чеку (а.с. 46).

Позивач, вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13, оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (а.с. 11-12). Обґрунтування скарги є тотожними аргументам, що наведені позивачем у позовній заяві.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 08.12.2016 № 1236/14/08-01-10-01-13 було продовжено строк розгляду скарги позивача до 30.01.2017 включно (а.с. 13).

26.01.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області було прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги № 58/14/08-01-10-01-13, яким скарга позивача була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13 без змін (а.с. 14-15).

Податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13 у встановленому порядку було направлено відповідачем на адресу позивача засобами поштового звязку та отримано останнім 28.07.2016, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40).

Оцінюючи правомірність нарахування відповідачем позивачу за 2015 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, суд виходить із такого.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У свою чергу, за приписами п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких обєктів.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить ? нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, буд. 57/7 на земельній ділянці площею 5,1042 га, кадастровий номер .01.032.0113, що підтверджується Договором від 01.03.2011 № б/н (а.с. 7). Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, затвердженої рішеннями Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.12.2010 № 9 та від 28.12.2011 № 1/23 (а.с. 10) вказана вище земельна ділянка призначена для розміщення та обслуговування виробничих приміщень. Отже, оскільки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є обєктом оподаткування у розумінні з п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а належна позивачу частка (а саме ?) нежитлової будівлі, у свою чергу, за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн. Належних та переконливих доказів зворотнього представником відповідача не надано.

Крім того, у контексті оцінки правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд виходить із того, що згідно з п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Пунктом 8.3 ст. 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За приписами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, податкові зобовязання по місцевому податку можуть визначатися податковим органом лише в разі, якщо міська рада своїм рішенням встановила цей місцевий податок. При цьому, визначення податкових зобовязань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення міської ради.

29.01.2015 Мелітопольською міською радою Запорізької області було затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів нежитлової нерухомості, на 2015 рік (рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29.01.2015 № 2/5).

Відтак, враховуючи, що згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України (далі БК України) бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів нежитлової нерухомості, у м. Мелітополі є саме 2016 рік.

Отже, суд вважає, що оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, був запроваджений у м. Мелітополі пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, нарахування позивачу у 2015 році суми податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн. є передчасним.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 5 548,23 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за 2015 рік у розмірі 5 548,23 грн.

У свою чергу, позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу у 2015 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відтак адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 13.03.2017 № 0802-5087-1798-8467 (а.с. 20) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 640,00 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 94, 98, 158 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області форми «Ф» від 15.11.2016 № 176155-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості» у розмірі 5 548,23 грн.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Прудивус