Справа № 758/1435/17
Суддя: Декаленко В. С.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/1435/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Жамбровського М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м. Києві, Інспектора 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Терновецької С.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Інспектора 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Терновецької С.В. серії АР №742732 від 19 січня 2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 гривень штрафу.

Зазначає, що відповідно до зазначеної постанови, 19.01.2017 року о 12.26 год. він здійснив зупинку в другому ряду на проспекті Оболонському, 15 у місті Київ, що суттєво заважало іншим учасникам руху.

Вважає, що працівником поліції неповно та неправильно досліджено докази і встановлено обставини у справі, і як наслідок неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, його конституційні права, а прийняте рішення є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 33, 34, 287, 288 КУпАП, ст.ст. 18, 19, 71, 171-2 КАС України звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить:

- визнати дії Інспектора 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві

Терновецької С.В. щодо винесення Постанови серії АР №742732 від 19.01.2017 року про

притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді 255 грн. штрафу, протиправними;

- скасувати Постанову серії АР №742732 від 19.01.2017 року про притягнення

ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді 255 грн. штрафу;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти вимог, обґрунтувавши запереченнями просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.01.2017 року Інспектором 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Терновецькою С.В. було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі Серія АР № 742732, якою застосовано до ОСОБА_3 адміністративне стягнення штраф у розмірі 255, 00 грн., мотивуючи її тим, що останній керуючи транспортним засобом Мітсубісі Ланцер, д.н.з. НОМЕР_1, 19.01.2017 року о 12.26 год. в м. Києві по пр-ту. Оболонському, 15 здійснив зупинку в другому ряду, що суттєво заважало іншим учасникам дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пункт 1.10 ПДР України визначає, що:

- зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

- стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Згідно п.п. 15.1, 15.2, 15.4 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

За приписами частини першої статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України можна зробити висновок, що складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є, зокрема порушення правил зупинки, стоянки.

Судом встановлено, що позивачем не заперечується факт зупинки автомобіля Мітсубісі Ланцер, д.н.з. НОМЕР_1, 19.01.2017 року о 12.26 год. в м. Києві по пр-ту. Оболонському, 15 в другому ряду, що дає суду підстави вважати про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Так Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу).

Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Судом встановлено, що старшим інспектором 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Терновецькою С.В. при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, дані дії було виконано в повному обсязі, розглянуто справу у суворій відповідності з вимогами ст.ст. 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 277, 280, 283 КУпАП та винесено рішення в порядку і спосіб визначені Конституцією України та нормами згаданого КУпАП.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що відповідачем було неповно та неправильно досліджено докази і встановлено обставини у справі, і як наслідок неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, його конституційні права, оскільки вказані доводи не знайшли свого доведення в судовому засіданні і є такими, що ґрунтуються на трактуванні та перекручуванні норм Закону на власну користь з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Стаття 71 КАС України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представником відповідача достовірно встановлено, що оскаржуване позивачем рішення відповідача, прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством України, яке регулює правовідносини, які склалися між сторонами, а тому вказане рішення не може вважатися протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача.

З врахуванням вищевикладеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 122 ч. 1, 245, 247, 252, 268, 280, 284 КУпАП, керуючись ст.ст. 7, 71, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м. Києві, Інспектора 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Терновецької С.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Декаленко