Справа № 369/4851/17
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації
Справа № 369/4851/17
Провадження № 2-а/369/175/17
ПОСТАНОВА

іменем України

08.06.2017 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації, про визнання дій протиправними та зобовязання видати посвідчення інваліда війни,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації, про визнання дій протиправними та зобовязання видати посвідчення інваліда війни.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він, як безпосередній учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, згідно наказу № 88 від 28 липня 1986 року Боярського автотранспортного підприємства № 12345 Київського обласного управління автотранспорту Міністерства автомобільного транспорту УССР і був задіяний на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності до вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 він має право на отримання посвідчення інваліда війни.

У відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» у лютому 2017 року він звернувся з відповідною заявою до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації про встановлення йому статусу та видачі посвідчення інваліда війни. Однак у березні 2017 року ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації листом № 574 йому було відмовлено у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Вказані дії позивач ОСОБА_1 вважає неправомірними.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо відмови йому у видачі посвідчення інваліда війни протиправними; зобовязати ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації встановити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник третьої особи Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи просив розгляд справи провести у відсутності представника та не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 109053, виданого Київською облдержадміністрацією 21 березня 2008 року. Як вбачається з Вкладки за № 636322 до посвідчення серії А № 109053 позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачу ОСОБА_1 з 29 січня 2008 року встановлено 2 групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК (Сер КИО-1 № 305084).

Як вбачається з Експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного звязку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 18 грудня 2007 року № 19/07, захворювання позивача ОСОБА_1 повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації з відповідною заявою про встановлення йому статусу інваліда війни 2-ї групи, за результатами розгляду якої листом ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації за № 574 від 02 березня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у встановлені статусу інваліда війни та видачі посвідчення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 частини першої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення третьої особи Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської облдержадміністрації по даній справі, в якій зазначено, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року, розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01 від 30.04.1986 року № 02, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. На теперішній час Цивільна оборона регулюється Кодексом цивільного захисту. Формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. В поданих запереченнях суду також зазначено, що також рішеннями суду встановлено, що листи-розяснення Міністерства праці та соціальної політики України носять лише інформаційний характер, не мають ознак нормативно-правового акту, а тому не можуть бути використані, як правова підстава, що регулює порядок для прийняття рішення про встановлення статусу інваліда війни.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, повязаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведення евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Наказом Начальника Цивільної оборони - голови Ради міністрів Української РСР «Про призначення оперативних груп Штабу Цивільної оборони УРСР і Київської області для роботи в зоні Чорнобильської АЕС» від 30 квітня 1986 року №173 для виконання службових обов'язків в зоні Чорнобильської АЕС Штабу Цивільної оборони УРСР і Київської області виділено оперативні групи у складі 10-15 людей з 26 квітня 1986 року до повного закінчення робіт з ліквідації наслідків аварії на АЕС.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював на час аварії на ЧАЕС у 1986 році та приймав безпосередню участь у невоєнізованих формуваннях цивільної оборони по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Позивач ОСОБА_1 на час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС працював водієм Боярського АТП 13245. Згідно наявної в матеріалах справи дорожнього листа, наказу № 86 від 28 липня 1986 року вбачається, що ОСОБА_1 був відкомандирований з 28 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року в м. Прип»ять та Чорнобиль для проведення евакуаційних заходів.

В матеріалах справи також міститься довідка Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації за № 01-04 від 01 квітня 2011 року, в якій вказано про те, що ОСОБА_1, колишній працівник Боярського АТП 13245 в 1986 році у звязку з аварією на Чорнобильській АЕС, відповідно до розпоряджень начальника ЦО Київської області від 26 квітня 1986 року № 1, від 30 квітня 1986 року № 2, від 02 травня 1986 року № 09, від 03 травня 1986 року № 16 був залучений до проведення евакуаційних заходів із населених пунктів Чорнобильського району, в тому числі Прип»ять та Чорнобиль, а також до участі у виконанні інших завдань з транспортного забезпечення заходів ЦО.

Оскільки з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено наявність у позивача ОСОБА_1, інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, тому на підставі п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є всі правові підстави вважати, що позивач належить до інвалідів війни та має право на встановлення йому статусу інваліда війни.

Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року затверджено Положення «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», й відповідно до п.10 вказаного Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи про групу та причини інвалідності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації не виконано.

Згідно п. 2 Положення № 302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання встановити статус інваліда війни і видати посвідчення інваліда війни підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 2, 6, 71, 159, 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни неправомірними.

Зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати йому посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ковальчук Л.М.