Справа № 220/961/17
Суддя: Яненко Г. М.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 220/961/17
Номер провадження2-а/220/31/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М., при секретарі Черняєвій С.П, за участі ОСОБА_1 розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі про визнання дій протиправними, скасування рішення УПФУ у Великоновосілківському районі Донецької області від 12 січня 2017 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся у Великоновосілківський районний суд Донецької області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі про визнання дій протиправними і скасування рішення УПФУ у Великоновосілківському районі Донецької області від 12 січня 2017 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії.

Вимоги позивача мотивовано неправомірним не включенням до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі з 01 вересня 1994 року по 03 березня 1998 року за професією "електрослюсар підземний" та час роботи з 23 березня 1998 року по 20 березня 2000 року електрослюсарем підземним у ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партз'їзду" з повним робочим днем під землею, через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування та невідповідність уточнюючих довідок законодавству України.

Уповноважений представник відповідача, участь якого не визнавалась судом обов'язковою, в судове засідання не з'явився, заперечення на позов не подав. Про обізнаність відповідача щодо місця й часу розгляду справи свідчить подане ним клопотання про відкладення розгляду через неможливість забезпечити явку уповноваженого представника у зв'язку з його перебуванням у відпустці.

Враховуючи, що відповідач є суб'єктом владних повноважень, не був позбавлений можливості забезпечити явку уповноваженого представника з числа інших працівників, а також достатність часу для викладення своєї позиції з приводу заявлених вимог в письмовому вигляді, не визнання явки уповноваженого представника обов'язковою, в порядку ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Судом також враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006 року, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено:

Відповідно до оглянутого в засіданні оригіналу трудової книжки (копія долучена до матеріалів справи а.с.9-10) з 01 вересня 1994 року по 03 березня 1998 року ОСОБА_1 навчався в ПТУ №31 м. Шахтарська за спеціальністю "електрослюсар підземний".

З 23 березня 1998 року, тобто, через 20 днів з дати закінчення навчального закладу, по 20 березня 2000 року ОСОБА_1 працював електрослюсарем підземним у ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партз'їзду" з повним робочим днем під землею.

12 січня 2017 року Управлінням Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі прийнято рішення №2 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

До стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, управлінням не включено період навчання у професійно-технічному навчальному закладі з 01 вересня 1994 року по 03 березня 1998 року за професією "електрослюсар підземний" та час роботи з 23 березня 1998 року по 20 березня 2000 року електрослюсарем підземним у ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партз'їзду" з повним робочим днем під землею, через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік даних, накопичений фактично в повному обсязі з 2000 року).

А надані ОСОБА_1 уточнюючі довідки про підтвердження трудового стажу є недійсними і не створюють правових наслідків, оскільки їх видано підприємством, яке знаходиться на тимчасово неконтрольованій Україною території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Неможливість захистити свої права в інший спосіб, стало підставою для звернення позивача до суду.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи і пояснення позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Згідно з стст..6,19 Конституції України та п.1 ч.3 ст.2, ч.1ст.9 КАС України, органи державної влади, до числа яких належить і позивач, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до змісту п. 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.11,70,71 КАС України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Однак, суб'єкт владних повноважень, всупереч приписів згаданих норм Конституції та КАС України, у встановленому порядку не довів правомірності своїх дій.

Згідногідно п.п.1,2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-У1, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України „Про пенсійне забезпечення".

На підставі ч.1 ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а робітники провідних професій, згідно переліку, за умови зайнятості на цих роботах не менше 20 років .

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача у оспорюваному акті на неможливість включення до пільгового стажу спірних періодів праці позивача через невідповідність уточнюючих довідок законодавству України, оскільки наявний трудовий стажу позивача повний робочий день під землею підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Враховуючи, що в трудовій книжці позивача містяться записи про навчання, а пізніше роботу за спірні періоди часу за професією, яка відповідає Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з перервою між закінченням навчання та працевлаштуванням у 20 днів, тобто менше трьох місяців, відповідач неправомірно відмовив зарахувати в пільговий стаж позивача за період навчання у професійно-технічному навчальному закладі з 01 вересня 1994 року по 03 березня 1998 року за професією "електрослюсар підземний" та час роботи з 23 березня 1998 року по 20 березня 2000 року електрослюсарем підземним у ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партз'їзду" з повним робочим днем під землею.

З огляду на зазначене суд приймає доводи позивача, що пільговий стаж його навчання та роботи за спірний період підтверджений належними документами.

Пенсійний орган уточнюючі довідки не прийняв до уваги, посилаючись на те, що вони видані підприємствами, які розташовані на території, що тимчасово не контролюється українською владою.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

На підставі викладеного, суд критично оцінює висновки Пенсійного фонду, викладені в його рішенні №2 від 12 січня 2017 року, про невизнання у якості доказів уточнюючу довідку видану ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партз'їзду" за №1472к від 05.01.17р. надану пенсійному фонду, як таку, що є недійсною та не створює правових наслідків.

Крім іншого, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №2 від 12 січня 2017 року.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Оскільки саме рішення №2 від 12.01.2017 року породжує для позивача певні правові наслідки у вигляді відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», висновки цього рішення є обов`язковими для позивача, тому суд вважає, що рішення підлягає скасуванню.

Судові витрати по справі, в порядку ст.ст. 94,98 КАС України, відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,7,11, 12, 17, 94,98,160, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі про визнання дій протиправними і скасування рішення УПФУ у Великоновосілківському районі Донецької області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, скасування рішення від 12 січня 2017 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - задовольнити .

Рішення Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі №2 від 12.01.2017 року скасувати.

Зобов'язати управління Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі зарахувати ОСОБА_1 час навчання в ПТУ з 01 вересня 1994 року по 03 березня 1998 року за професією "електрослюсар підземний" та час роботи з 23 березня 1998 року по 20 березня 2000 року електрослюсарем підземним у ДП "Шахтарськантрацит" ВП "Шахтуправління імені 17 партзїзду" з повним робочим днем під землею.

Стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1 640 (шістсот сорок),00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Львівського апеляційного адміністративного суду. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Червоноградський міський суд Львівської області. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 липня 2017 року.

суддя Яненко Г.М.