Справа № 806/1224/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м.Житомир справа № 806/1224/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: представника позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Новоград-Волинська ОДПІ) від 26.11.2014 № , № , № , № та рішення № , ;

- визнати незаконними відповідача щодо ненадання строку на відновлення первинних документів за період з 1 січня по 31 грудня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що порушення, встановлені відповідачем у ході проведення планової перевірки є безпідставними та невмотивованими. Насамперед, зазначає, що у акті перевірки відповідачем констатовано про відсутність розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту у позивача з його контрагентами-постачальниками. Крім того, висновок відповідача про завищення позивачем валових витрат ґрунтується виключно на неналежному веденні останнім Книги обліку доходів та витрат, що не передбачено чинним законодавством. Безпідставним також є висновок податкового органу про віднесення позивачем до складу витрат витрати, які не пов'язані із отриманням доходу у перевіреному періоді. Щодо ненадання до перевірки первинних документів за 2012 рік, позивач зазначає, що указані документи викрадені її бухгалтером, а тому вважає, що відповідач був зобов'язаний надати їй строк для відновлення цих документів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 14.10.2014 по 03.11.2014 посадовими особами Новоград-Волинської ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 10.11.2014 № 1453/01-208/9/17-02/47/НОМЕР_7 (том 1 а.с. 13-76).

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано наступні порушення:

- п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті у встановлені строки до бюджету, у періоді з 01.01.2012 по 31.12.2013 в сумі 20561,00 грн, у тому числі: в січні 2012 року в сумі 1051,00 грн, лютому 2012 року в сумі 1084,00 грн, в березні 2012 року в сумі 1175,00 грн, в квітні 2012 року в сумі 799,00 грн, в травні 2012 року в сумі 764,00 грн, в червні 2012 року в сумі 2297,00 грн, в липні 2012 року в сумі 2948,00 грн, в серпні 2012 року в сумі 2423,00 грн, в вересні 2012 року в сумі 2530,00 грн, в жовтні 2012 року в сумі 1293,00 грн, в листопаді 2012 року в сумі 1011,00 грн, в грудні 2012 року в сумі 3186,00 грн;

- пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177, п. 177.4 ст. 177, абз. 1 пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме заниження в періоді з 01.01.2012 по 31.12.2013 чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 4071259,71 грн та завищення в періоді з 01.01.2012 по 31.12.2013 суми авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1281,50 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 692070,87 грн;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: заниження в періоді з 01.04.2011 по 31.12.2013 суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, 38,11% з урахуванням максимальної величини на загальну суму 363885,41 грн, в тому числі в 2011 році в сумі 55957,47 грн, в 2012 році в сумі 148719,00 грн, в 2013 році в сумі 159208,94 грн;

- ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: заниження за період з 01.04.2011 по 31.12.2013 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу з урахуванням максимальної величини, у розмірі 34,7%, 38,11% на загальну суму 127140,61 грн, в тому числі в 2011 році в сумі 19417,25 грн, в 2012 році в сумі 51605,49 грн, в 2013 році в сумі 56117,87 грн;

- п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: незбереження первинних документів за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, відповідно яким здійснювався облік виплат (доходу) застрахованим особам та нарахування єдиного соціального внеску в даному періоді;

- пп. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, пп. 3.6, пп. 3.10 п. 3 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025, пп. 6, пп. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, а саме: неналежне ведення обліку доходів та витрат в періоді з 01.01.2013 по 31.12.2013, а саме: неналежне ведення Книги обліку доходів та витрат в даному періоді, в результаті чого завищено валові витрати в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 121912,33 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 121912,33 грн та несплати (заниження) податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 19400,30 грн;

- пп. "б" п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, пп. 3.2, пп. 3.3, пп. 3.4, пп. 3.5, пп. 3.6 п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1020 (зі змінами та доповненнями), а саме: не повідомлення державної податкової інспекції за встановленою формою відомостей про доходи громадян: подання уточнюючих податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ за І квартал 2012 року, І-ІІІ квартал 2013 року, в яких в зв'язку з допущеними помилками при складенні звітних податкових розрахунків за дані періоди було зменшено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та змінено (зменшено) платників податку, яким нараховувався (сплачувався) податок на доходи фізичних осіб;

- п. 177.10 ст. 177, п. 44.3 та п. 44.5 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме: ненадання для проведення перевірки документів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за якими покладено на органи державної податкової служби.

За результатами розгляду акту перевірки, 26.11.2014 Новоград-Волинською ОДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1038136,31 грн, у тому числі: 692080,87 грн - за основним платежем та 346035,44 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 30841,50 грн, у тому числі: 20561,00 грн - за основним платежем та 10280,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 510,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування адміністративного штрафу в сумі 510,00 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, в сумі 136,00 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 10879,03 грн.

Не погодившись із рішеннями контролюючого органу, позивач розпочала процедуру їх адміністративного оскарження, однак, рішеннями Головного управління ДФС у Житомирській області від 31.12.2014 № 1169/Д-С/06-30-10-06 та ДФС України від 27.02.2015 № 1844/Д/99-99-10-01-03-14 скарги ФОП ОСОБА_2 залишені без задоволення, а оспорювані рішення Новоград-Волинської ОДПІ - без змін.

Указані обставини зумовили звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, просить, визнати незаконними дії відповідача щодо ненадання строку на відновлення первинних документів за період часу з 01.01.2012 по 31.12.2012.

На переконання суду, указана позовна вимога є безпідставною, з огляду на наступне.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно зі пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 14.10.2014 - у перший день планової перевірки, ФОП ОСОБА_2 звернулась до начальника Новоград-Волинської ОДПІ із заявою, у якій повідомила останнього про те, що первинні документи за 2012 рік та системний блок викрадені бувшим бухгалтером ОСОБА_3 (том 1 а.с. 231).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0001232, 27.10.2014 ОСОБА_2 звернулась до Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області із заявою про викрадення у неї фінансово-господарської документації за 2012 рік та системного блоку ОСОБА_3 у лютому 2013 року (том 1 а.с. 82).

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що саме на платника податків покладено обов'язок не тільки відновити втрачені документи, а й письмово повідомити про це контролюючий орган за місцем обліку. При цьому, указаною статтею установлено п'ятиденний строк для такого повідомлення з дня втрати, пошкодження або дострокового знищення документів.

Як повідомила ФОП ОСОБА_2 органи досудового розслідування, ОСОБА_3 у лютому 2013 року викрала у неї фінансово-господарську документацію за 2012 рік та системний блок.

Відтак, саме у лютому 2013 року, після спливу 5 днів з дня втрати первинної документації, позивач зобов'язана була повідомити Новоград-Волинську ОДПІ про указану подію та самостійно на протязі 90 календарних днів з дня повідомлення контролюючого органу, відновити втрачені документи. Попри це, позивач про втрату первинних документів повідомив відповідача лише у перший день початку перевірки.

На переконання суду, у даному випадку, контролюючий орган не вчинив жодних протиправних дій по відношенню до позивача, а трактування останньою положень статті 44 Податкового кодексу України, є помилковим.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про застосування адміністративного штрафу в сумі 510,00 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом установлено наступне.

Так, підставою для застосування адміністративного штрафу став висновок контролюючого про порушення позивачем п. 177.10 ст. 177, п. 44.3 та п. 44.5 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в частині ненадання для проведення перевірки документів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за якими покладено на органи державної податкової служби.

Згідно зі пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач наголошує, що первинна документація за 2012 рік не була надана до перевірки з об'єктивних причин, оскільки викрадена її колишнім бухгалтером.

Відповідач наполягав на тому, що штраф застосовано правомірно, оскільки згідно акту прийому-передачі від 28.02.2013, ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_2 наступні документи за 2012 рік: первинні документи по зарплаті (книгу обліку з/п відомості та касові ордери); виписки банку; вибуткові та податкові накладні та акти виконаних робіт від контрагентів; податкові накладні, акти на списання ТМЦ; накази, підзвітні документи; програмне забезпечення Medoc (том 1 а.с. 223).

Надаючи правову оцінку доводам сторін, судом взято до уваги наступне.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

При цьому, суд ураховує, що відповідно до положень статті 109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, податкове правопорушення - противоправне, винне діяння у вигляді навмисної або ненавмисної дії або бездіяльності суб'єкта податкових відносин, який порушує права і інтереси учасників даного виду суспільних відносин, за яке законодавством встановлена певна відповідальність фінансового, адміністративного або кримінального характеру. Протиправність податкового правопорушення полягає у недотриманні правової форми даного діяння, винність полягає в здійсненні даного порушення навмисно або з необережності.

У даній ситуації, позивач не заперечує ненадання первинних документів за 2012 рік, однак наголошує, що порушення спричинено не з її вини, а через протиправні дії її колишнього бухгалтера, правова кваліфікація яким надається у рамках кримінального провадження № 0001232.

Суд вважає, що зазначений вище акт прийому-передачі первинної документації від 28.02.2013 не може бути беззаперечним доказом отримання ФОП ОСОБА_2 від ОСОБА_3 документів, оскільки останній не містить чіткого переліку таких документів із зазначенням номерів, дат, контрагентів, тощо. Тобто, зі змісту указаного акту не можливо ідентифікувати жоден документ, який передавався.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 з об'єктивних причин не мала змоги надати до перевірки первинні документи за 2012 рік та вважає, що позивач не може нести відповідальність за порушення, яке має місце не з її вини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, відтак, податкове повідомлення-рішення від 26.11.2014 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1038136,31 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом установлено наступне.

Підставою для прийняття спірного рішення стали наступні висновки контролюючого органу:

1) завищення суми валових витрат за 2012 рік розміром 3949347,45 грн, у зв'язку з включенням до їх складу витрат, не підтверджених первинними документами, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку;

2) завищення суми валових витрат за 2013 рік розміром 121912,33 грн, у зв'язку з включенням до їх складу вартості паливно-мастильних матеріалів, суми виплачених добових працівникам та суми відшкодованих працівникам інших витрат по рейсам (плата за стоянки, ремонт транспортних засобів, придбання ПММ за готівкові кошти, проїзд по платним дорогам, митні платежі, страховки та інше), які не були використані нею для здійснення перевезень з метою отримання доходу (тобто прямі матеріальні витрати понесені по окремо взятим рейсам перевищують доходи, отримані від здійснення таких перевезень). Указане порушення, на переконання контролюючого органу, допущено внаслідок неналежного ведення платником Книги обліку доходів та витрат.

Виявлені порушення слугували підставою для висновку про заниження ФОП ОСОБА_2 чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2012 по 31.12.2013 на суму 4071259,78 грн.

Проте, висновки акту перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовані наступним.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Згідно зі частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.4 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 Податкового кодексу України.

З огляду на законодавче врегулювання спірних правовідносин, суд зазначає, що для підтвердження/спростування правомірності формування платником витрат, контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування платником даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів.

Так, контролюючим органом не визнано суму задекларованих витрат за 2012 рік з підстав їх непідтвердженості первинними документами.

Як уже установлено, первинні документи за 2012 рік у ФОП ОСОБА_2 відсутні з об'єктивних причин, і по даному факту порушено кримінальне провадження.

Суд приймає до уваги, що пунктом 44.6 статті 46 Податкового кодексу України установлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

При цьому, суд вважає передчасними висновки контролюючого органу в частині правомірності донарахування позивачеві грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.2.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року N 22, у разі, якщо під час проведення документальної перевірки до органу державної фіскальної служби за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або вилучення документів правоохоронними та іншими органами (у зв'язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки) такі особи складають акт довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому пунктом 1.4.5 цього розділу Методичних рекомендацій.

При цьому до такого акта додаються копії отриманих від платника податків документів, що підтверджують втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, звернення платника із заявою до правоохоронних органів, копії протоколу вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (за наявності). У разі ненадання відповідних документів платником податків особа, яка здійснює (очолює) перевірку, вживає заходів для документування в акті (додатках до акта) переліку документів (за необхідності - згрупованих за типами), відсутність яких унеможливлює подальше проведення перевірки.

В акті зазначаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.

На підставі цього акта органом державної фіскальної служби, яким було призначено перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 або пункту 85.9 статті 89 розділу II Кодексу, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

З огляду на викладене, суд вважає, що у контролюючого органу були усі підстави для перенесення термінів проведення перевірки в частині дослідження господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 за 2012 рік.

Проте, реалізуючи свої повноваження, контролюючий орган діяв недобросовісно, оскільки не забезпечив належного розгляду заяви ФОП ОСОБА_2 від 14.10.2014, тим самим та не обрав найкращий спосіб реалізації власних повноважень. Указані протиправні дії мали наслідком донарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік.

Також, не витримують жодної критики висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми валових витрат за 2013 рік, з огляду на наступне.

Єдиною підставою для такого висновку стали ті обставини, що прямі матеріальні витрати понесені по окремо взятим рейсам перевищують доходи, отримані від здійснення таких перевезень.

Указаний висновок контролюючого органу насамперед не узгоджується із наведеними вище положеннями Податкового кодексу України, які гарантують право віднесення до валових витрат витрати, які пов'язані із здійсненням господарської діяльності у податковому періоді.

Суд констатує, що акт перевірки свідчить на користь висновку, що у відповідача відсутні будь-які зауваження щодо форми та змісту первинних документів, контролюючий орган не ставив під сумнів достовірність даних, які містять первинні бухгалтерські документи з обліку витрат, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства.

Представник відповідача під час розгляду справи дійсність даних документів не заперечувала, як і виконання позивачем господарських операцій.

У ході розгляду справи судом не встановлено невідповідності даних первинних бухгалтерських документів фактичним обставинам.

Акт перевірки підтверджує реальність здіснення позивачем транспортних перевезень, які оформлені належним чином первинними документами, та пов'язаність витрат із отриманим доходом. Та обставина, що по деяким перевезенням сума витрат перевищує суму отриманого доходу, не може бути підставою для невизнання таких витрат, оскільки діючим законодавством не встановлено такої заборони.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що висновки акту про завищення ФОП ОСОБА_2 валових витрат за 2013 рік та заниження останньою оподаткованого доходу за даний період, є необґрунтованими та сформовані на припущеннях перевіряючих.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У ході судового розгляду справи, судом було призначено судово-бухгалтерську експертизу у даній адміністративній справі.

Згідно висновку експерта від 20.04.2016 № 2/16-25, висновки акта перевірки Новоград-Волинської ОДПІ від 10.11.2014 № 1453/01-208/9/17-02/47/НОМЕР_7 щодо завищення ФОП ОСОБА_2 витрат за 2013 рік у розмірі 121912,33 грн документально не підтверджується (том 2 а.с. 161-176).

Указаним висновком експерт спростував доводи контролюючого органу, покладені в основу акту перевірки по даному порушенню, та указав про пов'язаність доходів та витрат у спірному періоді.

Суд приймає до уваги указаний висновок, оскільки зміст акту перевірки підтверджує реальність здіснення позивачем транспортних перевезень, які оформлені належним чином первинними документами, та пов'язаність витрат із отриманим доходом.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить обставинам, установленим у ході судового розгляду справи, є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 30841,50 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступні обставини.

Підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_2 податкового кредиту в січні 2012 року в сумі 1051,00 грн, лютому 2012 року в сумі 1084,00 грн, в березні 2012 року в сумі 1175,00 грн, в квітні 2012 року в сумі 799,00 грн, в травні 2012 року в сумі 764,00 грн, в червні 2012 року в сумі 2297,00 грн, в липні 2012 року в сумі 2948,00 грн, в серпні 2012 року в сумі 2423,00 грн, в вересні 2012 року в сумі 2530,00 грн, в жовтні 2012 року в сумі 1293,00 грн, в листопаді 2012 року в сумі 1011,00 грн, в грудні 2012 року в сумі 3186,00 грн. Обґрунтовуючи виявлене порушення, відповідач посилався на відсутність оригіналів податкових накладних, по яким підприємцем було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаного товару/послуг.

Проте, наведені доводи відповідача спростовуються наступним.

Приписами пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно зі пунктами 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Отже, формування платником податків податкового кредиту з ПДВ обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Як було установлено у ході судового розгляду справи, у контролюючого органу були усі підстави для перенесення термінів проведення перевірки в частині дослідження господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 за 2012 рік.

Попри це, на переконання суду, у відповідача не було правових підстав для донарахування позивачеві грошового зобов'язання з податку на додану вартість, з огляду на наступне.

Встановлено, що у позивача були копії податкових накладних, які підтверджують правомірність формування нею податкового кредиту у 2012 році, правова оцінка яким не була надана контролюючим органом під час проведення перевірки.

Указані накладні долучені до матеріалів справи, а саме:

за січень 2012 року: № 35 від 03.01.2012 на суму ПДВ 258,67 грн (том 1 а.с. 145), № 78 від 04.01.2012 на суму ПДВ 314,34 грн (том 1 а.с. 146), № 129 від 06.01.2012 на суму ПДВ 68,17 (том 1 а.с. 147), № 1380 від 12.01.2012 на суму ПДВ 215,20 грн (том 1 а.с. 149), № 326 від 17.01.2012 на суму ПДВ 43,50 грн (том 1 а.с. 148), № 2155 від 17.01.2012 на суму ПДВ 67,40 грн (том 1 а.с. 150);

за лютий 2012 року: № 5 від 01.02.2012 на суму ПДВ 203,50 грн (том 1 а.с. 142), № 31 від 01.02.2012 на суму ПДВ 32,67 грн (том 1 а.с. 141), № 68 від 03.02.2012 на суму ПДВ 30,67 грн (том 1 а.с. 143), № 357 від 14.02.2012 на суму ПДВ 225,00 грн (том 1 а.с. 140), № 423 від 17.02.2012 на суму ПДВ 243,67 грн (том 1 а.с. 139), № 534 від 21.02.2012 на суму ПДВ 190,00 грн (том 1 а.с. 138), № 680 від 27.02.2012 на суму ПДВ 158,33 грн (том 1 а.с. 144);

за березень 2012 року: № 653 від 03.03.2012 на суму ПДВ 107,60 грн (том 1 а.с. 137), № 947 від 05.03.2012 на суму ПДВ 215,10 грн (том 1 а.с. 132), № 1602 від 07.03.2012 на суму ПДВ 175,10 грн (том 1 а.с. 135), № 2079 від 12.03.2012 на суму ПДВ 471,80 грн (том 1 а.с. 136), № 3138 від 15.03.2012 на суму ПДВ 107,50 грн (том 1 а.с. 134), № 3448 від 16.03.2012 на суму ПДВ 107,60 грн (том 1 а.с. 133);

за квітень 2012 року: № 240 від 09.04.2012 на суму ПДВ 633,33 грн (том 1 а.с. 131);

за травень 2012 року: № 125 від 05.05.2012 на суму ПДВ 241,17 грн (том 1 а.с. 128), № 5555 від 28.05.2012 на суму ПДВ 764,30 грн (том 1 а.с. 130);

за червень 2012 року: № 33 від 01.06.2012 на суму ПДВ 30,83 грн (том 1 а.с. 127), № 127 від 06.06.2012 на суму ПДВ 705,00 грн (том 1 а.с. 123), № 173 від 07.06.2012 на суму ПДВ 143,50 грн (том 1 а.с. 126), № 175 від 07.06.2012 на суму ПДВ 716,68 грн (том 1 а.с. 129), № 3352 від 15.06.2012 на суму ПДВ 209,30 грн (том 1 а.с. 112), № 4753 від 21.06.2012 на суму ПДВ 225,70 грн (том 1 а.с. 125);

за липень 2012 року: № 124 від 04.07.2012 на суму ПДВ 265,34 грн (том 1 а.с. 90), № 188 від 05.07.2012 на суму ПДВ 2507,63 грн (том 1 а.с. 89), № 214 від 06.07.2012 на суму ПДВ 30,66 грн (том 1 а.с. 88), № 730 від 21.07.2012 на суму ПДВ 175,00 грн (том 1 а.с. 87), № 737 від 23.07.2012 на суму ПДВ 315,83 грн (том 1 а.с. 84), № 857 від 26.07.2012 на суму ПДВ 18,84 грн (том 1 а.с. 86), № 895 від 26.07.2012 на суму ПДВ 1463,33 грн (том 1 а.с. 85);

за серпень 2012 року: № 130 від 01.08.2012 на суму ПДВ 234,20 грн (том 1 а.с. 124), № 1048 від 06.08.2012 на суму ПДВ 309,30 грн (том 1 а.с. 122), № 428 від 14.08.2012 на суму ПДВ 267,01 грн (том 1 а.с. 121), № 450 від 15.08.2012 на суму ПДВ 74,50 грн (том 1 а.с. 120), № 531 від 16.08.2012 на суму ПДВ 112,50 грн (том 1 а.с. 119), № 3343 від 16.08.2012 на суму ПДВ 309,30 грн (том 1 а.с. 111), № 553 від 17.08.2012 на суму ПДВ 5,17 грн (том 1 а.с. 117), № 603 від 18.08.2012 на суму ПДВ 278,33 грн (том 1 а.с. 117), № 649 від 20.08.2012 на суму ПДВ 209,16 грн (том 1 а.с. 116), № 4530 від 21.08.2012 на суму ПДВ 129,60 грн (том 1 а.с. 115), № 768 від 25.08.2012 на суму ПДВ 479,17 грн (том 1 а.с. 114), № 914 від 30.08.2012 на суму ПДВ 15,00 грн (том 1 а.с. 113)

за вересень 2012 року: № 29 від 03.09.2012 на суму ПДВ 54,13 грн (том 1 а.с. 102), № 16 від 03.09.2012 на суму ПДВ 10,83 грн (том 1 а.с. 103), №101 від 04.09.2012 на суму ПДВ 486,66 грн (том 1 а.с. 106), № 520 від 04.09.2012 на суму ПДВ 206,50 грн (том 1 а.с. 109), № 1502 від 07.09.2012 на суму ПДВ 336,40 грн (том 1 а.с. 110), № 300 від 11.09.2012 на суму ПДВ 103,17 грн (том 1 а.с. 105), № 2725 від 13.09.2012 на суму ПДВ 206,50 грн (том 1 а.с. 108), № 553 від 19.09.2012 на суму ПДВ 522,67 грн (том 1 а.с. 107), № 8211 від 30.09.2012 на суму ПДВ 603,25 грн (том 1 а.с. 104);

за жовтень 2012 року: № 58 від 01.10.2012 на суму ПДВ 103,25 грн (том 1 а.с. 100), №547 від 02.10.2012 на суму ПДВ 103,25 грн (том 1 а.с. 101), № 150 від 04.10.2012 на суму ПДВ 49,83 грн (том 1 а.с. 97), № 2178 від 09.10.2012 на суму ПДВ 336,40 грн (том 1 а.с. 99), № 9109 від 31.10.2012 на суму ПДВ 700,64 грн (том 1 а.с. 98);

за листопад 2012 року: № 1399 від 07.11.2012 на суму ПДВ 826,20 грн (том 1 а.с. 95), № 281 від 08.11.2012 на суму ПДВ 155,00 грн (том 1 а.с. 96), № 960 від 27.11.2012 на суму ПДВ 30,00 грн (том 1 а.с. 96);

за грудень 2012 року: № 50 від 03.12.2012 на суму ПДВ 357,34 грн (том 1 а.с. 92), № 280 від 08.12.2012 на суму ПДВ 92,00 грн (том 1 а.с. 93), № 765 від 26.12.2012 на суму ПДВ 329,83 грн (том 1 а.с. 94), № 8307 від 31.12.2012 на суму ПДВ 2407,26 грн (том 1 а.с. 91).

Досліджуючи копії податкових накладних, отриманих позивачем від контрагентів, судом встановлено, що вони містять повний опис товарів/послуг, їх кількість, обсяг.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Відповідачем не заперечується факт здійснення господарських операцій у перевіряємому періоді та використання позивачем придбаних товарів/послуг у межах господарської діяльності.

Суд наголошує на тому, що у акті перевірки контролюючий орган стверджує, що у ході перевірки не виявлено серед постачальників позивача суб'єктів господарювання, які надали податковий кредит і не задекларували податкові зобов'язання, здійснюють операції, не обумовлені економічними причинами.

Тобто, контрагенти позивача є сумлінними платниками податків та у відповідності до положень Податкового кодексу України декларували податкові зобов'язання по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2

Указані обставини свідчать про правомірність формування позивачем податкового кредиту у спірному періоді, відтак, у контролюючого органу не було правових підстав для невизнання задекларованого позивачем податкового кредиту у 2012 році.

З огляду на що, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № .

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 510,00 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Відповідно до змісту акту перевірки, ФОП ОСОБА_2 у перевіреному періоді було подано уточнюючі податкові розрахунки сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми №1-ДФ за І квартал 2012 року, І-ІІІ квартал 2013 року, в яких даним підприємцем в зв'язку з допущеними помилками при складанні звітних податкових розрахунків за дані періоди було зменшено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та змінено (зменшено) платників податку, по яким нараховувався (сплачувався) податок на доходи фізичних осіб.

Однак, висновки відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовані наступним.

Так, відповідно до пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Тобто, визначальною умовою застосування до платників податків штрафних санкцій, визначених наведеною нормою, у разі подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, є те, що такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Підпунктом 2.3.2.2 пункту 2.3.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Суд констатує, що акт перевірки не містить конкретного змісту порушення із посиланням на документи, які підтверджували факт порушення, що слугували підставами для донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Водночас, доказів про факт заниження ФОП ОСОБА_2 податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб при розгляді справи податковим органом не надано, а отже не доведено факт порушення позивачем пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України.

З огляду на що, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення.

Перевіряючи рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 10879,03 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно пункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Частини друга, третя статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В силу положень пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Із акту перевірки слідує, що однією з підстав для застосування штрафних санкцій став висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_2 чистого оподатковуваного доходу у періодах з 01.01.2012 по 31.12.2012 та з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Зважаючи на те, що судом спростовані висновки акту перевірки про завищення ФОП ОСОБА_2 валових витрат за 2012 та 2013 рік та заниження останньою доходу, суд вважає, що оспорюване рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.11.2014 № є протиправним.

З огляду на те, що вимога про сплату недоїмки не оскаржується у даній справі і питання щодо заниження позивачем оподатковуваного доходу у 2011 році не є предметом розгляду даної справи, суд вважає, що рішення, в якому протиправну частину не можна виокремити, - є протиправним в цілому. Відтак, суд вважає необхідним скасувати оскаржуване рішення повністю. Указана обставина не позбавляє відповідача можливість визначити в установленому Законом порядку штрафні санкції та прийняти нове рішення.

Перевіряючи рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 26.11.2014 № про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, в сумі 136,00 грн на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

У акті перевірки контролюючий орган зазначає, що позивачем не збережено первинну документацію за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, відповідно по яким здійснювався облік виплат (доходу) застрахованим особам та нарахування єдиного внеску в даному періоді.

Так, абзацом 5 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як установлено у ході судового розгляду справи, що порушення в частині відсутності первинних документів спричинено не з вини позивача, а через протиправні дії її колишнього бухгалтера, правова кваліфікація яким надається у рамках кримінального провадження № 0001232. Отже, ФОП ОСОБА_2 з об'єктивних причин не мала змоги надати до перевірки первинні документи за 2012 рік, а тому суд дійшов переконання, що остання не може нести відповідальність за порушення, яке має місце не з її вини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 5 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відтак, рішення від 26.11.2014 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, суду не надав.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 26.11.2014 № , № , № , № .

Визнати протиправними та скасувати рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про застосування штрафних санкцій від 26.11.2014 № та № .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 22 червня 2017 р.