Справа № 817/892/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
21 липня 2017 р.Р і в н е 817/892/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 , відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1
про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій
В С Т АН О В И В:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання неправомірним і скасування наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 » №6 від 13.01.2017 та про зобов`язання виплачувати їй з 12 грудня 2015 року грошове забезпечення ОСОБА_2 , в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення у порядку і розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, як матері військовослужбовця, який потрапив у полон.

Позовні вимоги в повній мірі підтримані позивачем в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що прийняттям спірного наказу відповідач безпідставно та протиправно позбавив її, як матір військовослужбовця, який перебуває в полоні незаконних збройних формувань, відповідних виплат. Пояснила суду, що її син, ОСОБА_2 , беручи безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області, 12 листопада 2015 року потрапив у полон. Більше як через рік часу, командир військової частини ОСОБА_3 провів службове розслідування, в ході якого нібито встановив, що солдат ОСОБА_2 12 грудня 2015 (тобто через місяць часу після того, як потрапив у полон), самовільно залишив військову частину ще до свого потрапляння в полон, внаслідок того, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зауважила, що висновки командира ґрунтуються виключно на поясненнях військовослужбовців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які до того ж є абсурдними, позаяк всі як один свідчили, що ОСОБА_2 потрапив у полон 12 грудня 2015, хоча достеменно встановлено, що він потрапив у полон 12 листопада 2015 року. При цьому, командиром військової частини не взято до уваги факти, встановлені військовою прокуратурою Донецького гарнізону, в рамках досудового розслідування кримінального провадження, яке проводилось за фактом ймовірного самовільного залишення 12 листопада 2015 року місця служби військовослужбовцем ОСОБА_2 . В той же час, постановою слідчого від 26 лютого 2015 року вказане кримінальне провадження закрите за відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення. За наведеного, вважає оспорюваний наказ протиправним і просить скасувати його в судовому порядку, зобов`язавши відповідача виплачувати їй грошове забезпечення.

Відповідач участі представника в судовому засіданні не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся завчасно. В запереченні на позов, просив в позові відмовити, справу розглядати без участі представника Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Суть заперечень на позов зводиться до того, що службове розслідування відносно солдата ОСОБА_2 проведено відповідно до пункту 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004. Припинення виплати грошового забезпечення здійснено відповідно до підпункту 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних сил України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008.

Дослідженням письмових доказів по справі суд встановив наступне.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_7 №255 від 26.08.2015 рядовий ОСОБА_2 з вказаної дати був зарахований до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації (а.с.39).

А відповідно до наказу керівника сектору «Б» (по стройовій частині) Антитерористичного центру при Службі безпеки України №304 від 23.10.2015 солдата ОСОБА_2 , номера обслуги 2 відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки наряду з іншими військовослужбовцями військової часини польова пошта НОМЕР_1 , належить вважати таким, що прибув до складу сил та засобів сектору «Б», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових (бойових) завдань (а.с.40-41).

13.12.2015 слідчим першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону порушено кримінальне провадження №0001763 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.408 КК України.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження проводилось за фактом ймовірного самовільного залишення 12 листопада 2015 року місця служби с.Розівка Ясинуватського району Донецької області із зброєю АКМС №МБ7504 військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

26.02.2016 слідчим першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001763 від 13.12.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.408 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с.8, 43-44,80-81).

При цьому, досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 12 листопада 2015 року близько 15:30 разом із ввіреною йому для службового користування зброєю вибув із взводного опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований в с.Розівка Ясинуватського району Донецької області в напрямку позицій незаконних збройних формувань з метою вступити в бій та нанести їм втрати живої сили, однак потрапив у полон. З пояснень ОСОБА_2 , наданих ним під відеозапис, який розміщений на веб-ресурсі http://made-inussr.livejournal.com/300245.html стало відомо, що під час знешкодження останнім вибухового пристрою відбулась детонація внаслідок якої ОСОБА_2 втратив орієнтацію в просторі та не усвідомлюючи свої дії вийшов до бойовиків незаконних збройних формувань. На час закриття кримінального провадження ОСОБА_2 перебував у полоні незаконних збройних формувань.

За даними Центру допомоги учасникам антитерористичної операції станом на кінець 2016 року ОСОБА_2 залишався перебувати у полоні (а.с.42). На день розгляду справи судом, доказів звільнення ОСОБА_2 з полону не надано.

12.01.2017 командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №7 «Про призначення службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 ». Підставою видання наказу зазначено пункт 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункт 1.5. Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 та рапорт помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 (а.с.82-83).

12.01.2017 командир військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 затвердив Акт службового розслідування №1480, яким запропоновано: військовослужбовця військової служби за контрактом (хоча згідно з констатуючою частиною: за мобілізацією, (призваний 13.03.2015)) ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 12 грудня 2015 року; припинити виплату грошового забезпечення та зняти його з усіх видів забезпечення з дня самовільного залишення військової частини, з 12 грудня 2015 року. В описовій частині Акту службового розслідування міститься покликання на факти, встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження №0001763 від 13.12.2015 та зафіксовані у постанові Військової прокуратури Сил Антитерористичної операції Військової прокуратури Донецького гарнізону про закриття кримінального провадження від 26.02.2016. Однак на противагу цим фактам зазначено, що з пояснень солдатів військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що солдат ОСОБА_2 12 грудня 2015 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння самовільно залишив позиції роти вогневої підтримки та не попередивши керівництво підрозділу та взводного опорного пункту про свої подальші наміри пішов у невідомому напрямку та потрапив у полон, а отже самовільно залишив військову частину ще до свого потрапляння в полон (а.с.72-75).

Пояснення військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 номера обслуги першої гармати протитанкового артилерійського взводу роти вогневої підтримки солдата ОСОБА_4 , що були відібрані 12.01.2017 заступником командира 2 штурмової роти по роботі з особовим складом молодшим лейтенантом ОСОБА_9 , пояснення військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 , які він надав 12.12.2015 представникам Військової служби правопорядку Збройних Сил України у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 та рапорт сержанта ОСОБА_6 , який виконував обов`язки командира роти вогневої підтримки на момент потрапляння в полон солдата ОСОБА_2 , від 13.12.2015, як додатки до Акту службового розслідування №1480, долучено в копіях до матеріалів адміністративної справи і досліджено судом (а.с.76-79).

Слід зауважити, що пояснення військовослужбовця ОСОБА_5 від 12.12.2015 та рапорт ТВО командира роти вогневої підтримки сержанта Петренка О.В. від 13.12.2015 фактично були відібрані під час службового розслідування, призначеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_10 №456 від 18.12.2015 «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин та обставин, що призвели до потрапляння в полон солдата ОСОБА_2 , номера обслуги 2 відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки» та оформленого Актом службового розслідування №2491 від 18.12.2015 (а.с.47-48).

13.01.2017 командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 видано наказ (з основної діяльності) №6 «Про результати службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 ». Згідно з пунктом 2 цього наказу, скомандувано військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 12 грудня 2015 року. Згідно з пунктом 3 помічнику командира начальнику фінансово-економічної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 відповідно до підпункту 34.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008, припинити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю військової служби за контрактом солдату ОСОБА_2 з дня самовільного залишення військової частини, з 12 грудня 2015 року. А згідно з пунктом 5 матеріали службового розслідування наказано направити до військової прокуратури Маріупольського гарнізону з метою прийняття процесуального рішення на підставі Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України (а.с.70-71).

Військова прокуратура Маріупольського гарнізону на ухвалу суду від 27.06.2017 про витребовування доказів письмово повідомила, що за результатами перевірки Книги обліку вхідної кореспонденції встановлено, що копії матеріалів службового розслідування, призначеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 » №7 від 12.01.2017 до військової прокуратури не надходили (а.с.65).

На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 (з основної діяльності) №6 від 13.01.2017 припинено виплату грошового забезпечення військовослужбовцю військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 з 12.12.2015 (а.с.45-46).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с.9). Його батько, ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11). ОСОБА_2 не одружений, дітей не має. ОСОБА_1 , як член сім`ї військовослужбовця, що захоплений в полон, зверталася до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 із заявою про виплату їй грошового забезпечення, до якої додавала копії сторінок паспорта з даними про реєстрацію місця проживання, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду та свідоцтва про народження сина. Письмового рішення командира щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не отримувала, натомість за посередництвом Командування Сухопутних військ Збройних Сил України дізналася, що виплата грошового забезпечення їй здійснюватись не буде у зв`язку з тим, що згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №6 від 13.01.2017 її син, ОСОБА_2 , вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В силу вимог пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. За правилами пункту 4 цієї статті, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання вимог вказаного Закону, Кабінетом Міністрів України 07.11.2007 прийнято постанову «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294, пунктами 1 та 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

В свою чергу, Міністерство оборони України видало наказ №260 від 11.06.2008, яким затвердило Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329.

Відповідно до підпункту 1.3.1 пункту 1.3 розділу I цієї Інструкції, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України.

За правилами пункту 12.2. розділу XII Інструкції, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інших видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016.

При цьому, за правилами пункту 34.4. розділу XXXIV Інструкції, військово-службовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Суд зауважує, що ні цей, ні будь-кий інший розділ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329, не містить імперативної норми, яка б передбачала право командира військової частини видати наказ саме про припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, який самовільно залишив військову частину або місце служби.

В той же час, пунктом 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 (з основної діяльності) №6 від 13.01.2017 «Про результати службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 » велено припинити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю військової служби за контрактом солдату ОСОБА_2 з дня самовільного залишення військової частини, з 12.12.2015. При цьому, наказ в цій частині мотивовано пунктом 34.4. розділу XXXIV Інструкції, тобто нормою, яка регулює порядок призупинення, а не припинення виплати грошового забезпечення.

Відповідно до цього, зазначений наказ в цій частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Більше того, наказом №6 від 13.01.2017 реалізовано результати службового розслідування, призначеного відповідно до наказу №7 від 12.01.2017 та проведеного, як стверджено у запереченнях відповідача на позов, відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра України №82 від 15.03.2004, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/8984.

За правилами пункту 1.2. розділу 1 вказаної Інструкції, службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

А в силу положень пункту 1.1. вказаного розділу - ця Інструкція визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку).

З цим кореспондується і положення пункту 1.5, в силу якого, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

За правилами розділу 3 Інструкції, розслідуванням повинно бути встановлено:

- наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки;

- осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;

- наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця;

- конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

- вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено;

- ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення;

- форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;

- умови та причини, що сприяли правопорушенню;

- чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

А згідно з пунктом 5.3 розділу 5 Інструкції, притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

В свою чергу, за правилами статей 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

При цьому, в силу вимог статей 86-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення лише у тому випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, а дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення.

Службове розслідування, результати якого затверджені наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №6 від 13.01.2017 не відповідає ані вимогам Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, ані вимогам Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра України №82 від 15.03.2004.

По-перше, службове розслідування проведено більше ніж через рік часу після того, як військовослужбовець ОСОБА_2 потрапив у полон.

По-друге, службовим розслідуванням не було встановлено: ні конкретних неправомірних дій військовослужбовця, ні вимог чинного законодавства, чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які ним було порушено, ні ступеня, ні форми його вини, ні умов, ні причин, що сприяли правопорушенню.

По-третє, службовим розслідуванням взагалі не встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 вчинив який-небудь проступок.

Більше того, матеріали взагалі свідчать на користь того, що службового розслідування, як таке, навіть і не проводилось, позаяк все що було зроблено комісією під час проведення розслідування це: 12.01.2017 відібрано пояснення у військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 номера обслуги 1 гармати протитанкового артилерійського взводу роти вогневої підтримки солдата ОСОБА_4 .

Що стосується решти, а це: пояснення військовослужбовця ОСОБА_5 від 12.12.2015 та рапорт ТВО командира роти вогневої підтримки сержанта Петренка О.В. від 13.12.2015, то вони фактично були відібрані під час службового розслідування, призначеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_10 №456 від 18.12.2015 «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин та обставин, що призвели до потрапляння в полон солдата ОСОБА_2 , номера обслуги 2 відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки» та оформленого Актом службового розслідування №2491 від 18.12.2015.

Крім згаданих письмових пояснень, матеріали службового розслідування містять ще постанову слідчого Військової прокуратури Донецького гарнізону від 26.02.2016 про закриття кримінального провадження №0001763 від 13.12.2015.

Висновок службового розслідування ґрунтується виключно на аналізі вищеперера-хованих письмових матеріалів, але й сам по собі є нелогічним та суперечливим, позаяк повністю відкидає обставини та причини потрапляння в полон військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , достеменно встановлені досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні №0001763, і віддає перевагу письмовим поясненням трьох військовослужбовців, один з яких взагалі надав пояснення по спливу року з того часу, коли подія мала місце, а двоє не в рамках зазначеного службового розслідування.

При цьому, висновок службового розслідування №1480 від 13.01.2017 не тільки беззмістовний, через те, що не містить пояснень причин, з яких надано перевагу одним доказам, над іншими, а й і абсурдний, через те, що позбавлене здорового глузду твердження про самовільне (тобто з власної волі) залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 військової частини 12 грудня 2015 року, в той час, як він з 12 листопада 2015 року безперервно перебуває у полоні незаконних збройних формувань.

Перевіряючи наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №6 від 12.01.2017, яким затверджено висновки акту службового розслідування №1480 від 12.01.2017, та на основі таких висновків, велено вважати таким, що самовільно залишив 12 грудня 2015 року військову частину польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_2 , на відповідність вимогам, встановленим у частини третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд констатує, що оскаржуваний наказ прийнятий не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України, не з тією метою, з якою надано відповідні повноваження, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення та без урахування розумного строку. Крім того, наказ не відповідає вимогам обґрунтованості, неупередженості, добросовісності, розсудливості та пропор-ційності.

На користь того, що зазначеним наказом порушуються права позивача, ОСОБА_1 , свідчить наступне.

За приписами абзацу першого пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, згідно з абзацом другим пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, дія цього пункту не поширюється на тих на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

На виконання абзацу першого частини шостої статті 9 цього Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №884 від 30.11.2016, якою затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх

Відповідно до вимог пункту 4 вказаного Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

При цьому в силу вимог пункту 5 Порядку, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови. Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування. Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Як встановлено судом, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у відповідь на заяву матері військовослужбовця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про виплату їй грошового забезпечення, письмове рішення не приймалось і заявниці не надсилалось.

В той же час, наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №6 від 12.01.2017, за яким військовослужбовця ОСОБА_2 належить вважати таким, що самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 12 грудня 2015 року, розглядається як підстава для відмови матері військовослужбовця, захопленого в полон, у виплаті його грошового забезпечення.

Таким чином, вказаний наказ порушує її права та охоронювані законом інтереси на отримання членом сім`ї військовослужбовця, захопленого в полон, відповідного грошового забезпечення.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність такого наказу, він підлягає скасуванню, а права позивача - судовому захисту шляхом покладення на командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 обов`язку поновити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 з 12 грудня 2015 року та виплачувати грошове забезпечення ОСОБА_2 , в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення у порядку і розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 , як матері військовослужбовця, який потрапив у полон. Підстав для присудження судових витрат немає, позаяк судом позивача було звільнено від їх сплати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірним і скасувати наказ командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування для встановлення статусу солдата ОСОБА_2 " №6 від 13.01.2017.

Зобов`язати Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 поновити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю військової служби за контрактом солдату ОСОБА_2 з 12 грудня 2015 року та виплачувати грошове забезпечення ОСОБА_2 , в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення у порядку і розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 , як матері військовослужбовця, який потрапив у полон.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Друзенко Н.В.