Справа № 639/2548/17
Суддя: Гаврилюк С. М.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 639/2548/17
Провадження № 2-а/639/91/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд скасувати п. 37 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги вразу загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.10.2016; зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відвідного ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є вдовою ОСОБА_2 , 1944 р. н., який у грудні 1986 р. був примусово мобілізований на спеціальні військові збори і з 29.12.1986 по 17.01.1987 проходив військову службу із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де отримав фатальну для здоров`я дозу радіоактивного випромінювання у 22,90 Рентген.

Внаслідок захворювання, безпосередньо пов`язаного з виконанням ОСОБА_2 обов`язків військової служби, йому було призначено другу групу інвалідності, і після тривалої тяжкої хвороби він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновком військово-лікарської комісії Північного регіону Міноборони України встановлено, що смерть старшого солдата у відставці ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, «Гострий нижньо-боковий інфаркт міокарду», пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач посилається на п. 5 "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, відповідно якого членам сім`ї померлого військовозобов`язаного резервіста призначається і виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті.

Позивач, як дружина померлого, на її думку, військовослужбовця, яка має право на одноразову допомогу,звернулась 09.12.2015 до Харківського обласного військового комісаріату із відповідною заявою. Свідоме ухилення ТВО військового комісара Харківського обласного військового комісаріату від виконання його службового обов`язку із надіслання наданих ОСОБА_1 документів за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією, змусило позивача звернутись за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 зобов`язано уповноважену службову особу Харківського обласного військового комісаріату надіслати висновок із наданим позивачемпакетом документів за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони із призначення одноразової грошової допомоги.

Після декількох запитів до Міністерства оборони позивач у грудні 2016 р. отримала поштою витяг з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.10.2016 із супроводним листом від 30.11.2016.

Проте, на думку позивача, зазначений правовий акт індивідуальної дії від 07.10.2016 є завідомо протиправним і підлягає скасуванню, оскільки відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відповідач намагається обгрунтувати припущенням, що надання такої допомоги можливе виключно за обставин, якщо смерть військовозобов`язаного настала під час виконання обов`язків військової служби.

Позивач вважає, що це хибне припущення відповідача повністю спростовується частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою встановлено дві підстави призначення і виплати одноразової грошової допомоги: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби; внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

ОСОБА_1 зазначає, що у даному випадку факт смерті ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби підтверджено у встановленому законом порядку і відповідачем не оспорюється.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.

Відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міноборони України у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. У письмових запереченнях відповідач вказав, що не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством України не передбачено виплата одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовозобов`язаного, призваного на навчальні (спеціальні) збори, у разі настання смерті не під час виконання обов`язків військової служби. Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , за відсутності відповідних знань при визначенні статусу військовослужбовця, військовозобов`язаного, призваного на навчальні (спеціальні) збори, а також самостійно поділяючи одну правову норму на декілька, тим самим змінюючи зміст цієї норми, робить хибні висновки при визначенні її права на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 46 ч. 1 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 ч. 2 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , 1944 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З військового квитка НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 03.09.1963, вбачається, що останнього звільнено зі строкової військової служби 18 листопада 1966 року за наказом Міністерства оборони СРСР № 207 від 03.09.1966.

ОСОБА_2 був призваний Фрунзенським РВК м. Харкова на спеціальні збори з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Збори проходив з 29.11.1986 по 17.01.1987, що підтверджується довідкою Фрунзенського РВК м. Харкова № 4/607 від 12.10.1992, довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони за № 41212 від 17.01.1987, а також військовим квитком (а.с. 16, 17).

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 136 від 24.06.2014, захворювання старшого солдата у відставці ОСОБА_2 , 1944 р.н., - «Гострий нижньо-боковий інфаркт міокарду», яке призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 5).

26.05.2016 Постановою Харківського окружного адміністративного суду частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 8-12).

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2016 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 по справі № 639/733/16-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін (а.с. 20-25).

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 30.11.2016 за № 248/3/6/4520 ОСОБА_1 повідомлено про те, що за дорученням розглянуто запит позивача та 07.10.2016 відбулося засідання Комісії Міноборони стосовно призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з вйськової служби № 86 від 07.10.2016, розглянувши надані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , документи якої надійшли з Харківського ОВК відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 за справою № 642/733/16-а, оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем або військовозобов`язаним (а.с. 7).

Підпунктами 1, 2, 3 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на день смерті ОСОБА_2 ) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до пп. 1, 2, 3 п. 4 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у раз і загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (в редакції, яка діяла на день смерті ОСОБА_2 ), одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_2 , який був призваний на спеціальні збори, що проходили з 29.11.1986 по 17.01.1987, та приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на той момент мав статус саме військовозобов`язаного, якого було призвано на навчальні (спеціальні) збори, а не статус військовослужбовця, оскільки останнього звільнено зі строкової військової служби ще 18.11.1966, про що й зазначено у військовому квиткі серії НОМЕР_1 та вказаний факт знайшов своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами.

Отже, чинним законодавством України (а також в редакції, яка діяла на день смерті ОСОБА_2 ) не передбачено виплати одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовозобов`язаного, призваного на навчальні (спеціальні) збори, у разі настання смерті не під час виконання обов`язків військової служби (тобто після закінчення зборів, на які ОСОБА_2 було призвано), у зв`язку з чим права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги позивач ОСОБА_1 не має.

Суд у судовому засіданні, даючи оцінку доказам та аналізуючи усі обставини справи, не знайшов підстав щодо скасування п. 37 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з вйськової служби № 86 від 07.10.2016.

Окрім того, суд відмовляє позивачеві у задоволенні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з наступного.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні

повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При розгляді зазначеного питання, адміністративний суд вправі лише зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

З системного аналізу положень ч. 1, 3 ст. 2 КАС України, а також ст. 6

Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст. 8

Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що

адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити,

зокрема, обгрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність та законність його дій з приводу відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , що також підтверджено у судовому засіданні належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні необґрунтованої та безпідставної позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17, 18, 69-71, 94, 159-163, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на день смерті ОСОБА_2 ), Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у раз і загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (в редакції, яка діяла на день смерті ОСОБА_2 ), ст.ст. 6, 8 Конституції України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя С.М.Гаврилюк