Справа № 650/888/17
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2017-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/888/17
провадження № 2-а/650/8/17
УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2017 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О. вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Старосільскої сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання відмови субєкта владних повноважень неправомірною та зобовязання надати дозвіл,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить визнати неправомірною відмову Старосільської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області по наданню їй дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку розміром 7,16 га та зобовязати Старосільську сільську раду Великоолександрівського району Херсонської області надати їй дозвіл на виготовлення проектної документації на земельну ділянку розміром 7,16 га.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.09.2016 року за нею визнано право на земельну частку розміром 7,16 га, розташовану на території Старосільської сільської ради. Звернувшись до вказаної сільської ради за наданням дозволу на виготовлення проектної документації на вказану земельну ділянку для подальшого виготовлення державного акту, вона отримала відповідь про те, що має право лише на 2,66 га, оскільки ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну частку (пай) розміром 2,66 га. Вказує, що померла за життя отримала лише сертифікат на право на земельну частку (пай), а не право власності. ОСОБА_2 померла 07.01.1994 року, а отже не могла писати заяву про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки (паю).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту позову вбачається, що вимоги позивача слід розглядати в цивільному, а не адміністративному судочинстві, оскільки захисту підлягає цивільне право позивача на земельну ділянку (пай), а відповідач вирішуючи питання про виділення позивачу земельної ділянки (паю) здійснював не адміністративні повноваження субєкта власних повноважень у сфері земельних правовідносин, а реалізовував повноваження власника землі, який до нього звернувся, тобто між сторонами виникли відносини приватноправового характеру, яким притаманна юридична рівність учасників, а не публічно-правові, які виникають щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Наведені висновки щодо застосування відповідних норма права також підтверджуються численними правовими позиціями Верховного Суду України, які, у відповідності ч.1 ст. 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, за правовими висновками ВСУ, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне (постанови від 11.11.2014 р. № 21-493а14 та від 09.12.2014 р. № 21-308а14).

Крім того, ВСУ зазначив, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. До такого висновку ВСУ дійшов по справах, за результатом розгляду яких винесені постанови від 16.12.2014 р. № 21-544а14 та від 28.04.2015 р. № 21-173а15.

У всіх справах, згаданих вище, ВСУ обґрунтовував свою позицію неоднаковим застосуванням судами касаційних інстанцій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відтак, на думку ВСУ, у розглянутих категоріях справ адміністративні суди не можуть вважатися судами, «встановленими законом».

Відповідні розяснення були надані в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, в яких зазначено наступне:

«6. При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

7. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI"Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).»

Отже, зважаючи на вищевикладене, у відкритті провадження за вказаним адміністративним позовом слід відмовити, що не позбавляє права позивача звернутись із відповідними вимогами до районного суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись вищезазначеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старосільскої сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання відмови субєкта владних повноважень неправомірною та зобовязання надати дозвіл.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ______________ О.О. Сікора