Справа № 1570/771/2012
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 1570/771/2012

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника апелянта - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 02 березня 2017 року (т. 3 а.с. 182-185), ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов ОСОБА_2:

- стягнув з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року у сумі 10545 /десять тисяч п'ятсот сорок п'ять/ грн. з урахуванням відрахувань (податків).

- в іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду від 02.03.2017 року Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу (т. 3 а.с 201-204), в якій просить змінити оскаржену постанову, доповнивши резолютивну частину абзацами наступного змісту:

- Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 року у справі № 1570/771/2012 в частині стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року в сумі 10545 грн. з урахуванням відрахувань податків та інших обов'язкових платежів, вважати виконаною.

- Виконавчий лист за постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 року у справі № 1570/771/2012 про стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року в сумі 10545 грн. з урахуванням відрахувань податків та інших обов'язкових платежів, не видавати.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що питання стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року в сумі 10545 грн. з урахуванням відрахувань податків та інших обов'язкових платежів, вирішено судом по суті правильно , але помилково не застосував припис ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки не зазначив, що судове рішення є виконаними та виконавчий лист не видається.

При цьому апелянт зазначає, що факт виконання - виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підтверджений тим, що 27.10.2015 року на виконання виконавчого листа виданого Одеським окружним адміністративним судом 18.08.2015 року, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, проведено примусове стягнення з рахунку Одеської митниці ДФС - коштів в сумі 53832,10 грн.

За таких обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 254 КАС України, повинен був зазначити, що постанова вважається виконаною, та за цією постановою виконавчий лист не видається.

ОСОБА_2 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що доводи апелянта є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Одеська митниця ДФС звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про поворот виконання судового рішення, а доводи про можливе повторне стягнення коштів з митниці є домислом апелянта.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що згідно з наказом ДМС України від 23 березня 2011 року № 508-к, з 23 березня 2011 року припинено перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах за порушення Присяги державних службовців, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Наказ і підстави звільнення позивач оскаржив у суді.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року у справі №2а/1570/3053/2011 за позовом ОСОБА_2 до Південної митниці ДМС України, ДМС України, визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України від 23 березня 2011 року № 508-к та поновлено позивача на посаді з 23 березня 2011 року.

Суд першої інстанції також встановив, що на виконання судових рішень, 28 грудня 2011 року ДМС України виданий наказ № 2727-к про поновлення ОСОБА_2 на посаді з 24 березня 2011 року.

Позивач приступив до виконання службових обов'язків на посаді інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Іллічівськ» з 30 грудня 2011 року, згідно з наказом Південної митниці від 29 грудня 2011 року № 1482-к.

Також суд першої інстанції встановив, що наказом ДМС України від 30 грудня 2011 року №2764-к припинено перебування позивача на державній службі в митних органах на посаді інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці за порушення Присяги державних службовців, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим ОСОБА_2 знову звернувся до суду із зазначеним позовом.

На виконання судових рішень, ухвалених у цій справі, 04 червня 2013 року ДМС України видала наказ №940-к про поновлення позивача на посаді інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Іллічівськ» і з 17 червня 2013 року, ОСОБА_2 приступив до виконання службових обов'язків, на підставі наказу Південної митниці ДМС України від 17 червня 2013 року №415-к.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з довідкою Одеської митниці ДФС від 06 липня 2015 року № 181 середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача відповідач обчислив у сумі 18339,75 грн., відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ та абзацу третього пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100 за період з 31 грудня 2011 року по 03 червня 2013 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року, позов ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2011 по 17.06.2013 в розмірі 53832,10 грн., допущено негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 року касаційну скаргу Одеської митниці ДФС задоволено частково, наведені рішення суду скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції зазначив, що згідно висновків ухвали ВАСУ постанова суду про поновлення особи на посаді підлягає негайному виконанню, період вимушеного прогулу ОСОБА_2 складає з 30 грудня 2011 року по 03 грудня 2012 року (день проголошення судового рішення про поновлення на посаді), а тому суди неправильно визначили період за який слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, з березня 2011 року позивач оскаржує накази про звільнення та поновлюється на посаді, тобто на момент повторного звільнення у грудні 2011 року ОСОБА_2 фактично не працював.

Таким чином, обчислюючи розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, Одеська митниця ДФС у довідці від 06 липня 2015 року № 181 правильно застосувала положення абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ та абзацу третього пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100,, проте не зазначила розмір посадового (місячного) окладу позивача, з якого здійснювались розрахунки та неправильно визначила період вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з ч. 1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Також суд першої інстанції зазначив, що обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за приписами пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, визначені періоди, за якими обчислюється середня заробітна плата, зокрема, абзацом 3 пункту 2 якого передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюються із заробітку працівника який безпосередньо працював перед подією.

Водночас, абзацом 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, встановлено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 4 ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що у разі, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За таких обставин, з урахуванням висновків ВАСУ, суд першої інстанції витребував у відповідача - Одеської митниці ДФС довідку про посадовий оклад позивача станом на момент звільнення 30.12.2011 року.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до наданої відповідачем довідки №347 від 19.12.2016 року, підписаної заступником начальника митниці І.М. Іваненко та в.о. начальника управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головним бухгалтером ОСОБА_4, посадовий (місячний) оклад ОСОБА_2 станом на день звільнення 30.12.2011 року становив 1004,00 грн. (а.с.177 т.3). Також дана сума посадового окладу позивача згідно наказу від 29.12.2011 року №1482-к складає 1004,00 грн. (а.с.12 т.1).

Суд першої інстанції встановив, що розмір середньої заробітної плати за годину становить 5,7 грн. - 1004,00*2міс/353 год.

Також апеляційний суд зазначив, що ВАСУ встановив період вимушеного прогулу ОСОБА_2 який складає з 30 грудня 2011 року по 03 грудня 2012 року.

Суд першої інстанції послався на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 23.08.2011 №8515/о/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік», відповідно до якого норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні за січень 2012 року становить 159,0, за лютий 2012 року становить - 168,0, за березень 2012 року становить - 167,0, за квітень 2012 року - 159,0, за травень 2012 року становить - 159,0, за червень 2012 року становить - 151,0, за липень 2012 року становить - 176,0, за серпень 2012 року становить - 175,0, за вересень 2012 року становить - 160,0, за жовтень 2012 року становить - 184,0, за листопад 2012 року становить - 176,0, за грудень 2012 року становить - 167,0.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 30.12.2011 по 03.12.2012 становить за грудень 2011 року за один день (5,7 х 8,0=45,60), за січень 2012 року (5,7 х159,0=906,30), за лютий 2012 року (5,7 х 168,0=957,60), за березень 2012 року (5,7 х 167,0=951,90), за квітень 2012 року (5,7 х 159,0=906,30), за травень 2012 року (5,7 х 159,0=906,30), за червень 2012 року (5,7 х 151,0=860,70), за липень 2012 року (5,7х176,0=1003,20), за серпень 2012 року (5,7х175,0=997,50), за вересень 2012 року (5,7 х 160,0=912,00), за жовтень 2012 року (5,7 х 184,0=1048,8), за листопад 2012 року (5,7 х 176,0=1003,20), за грудень 2012 року за один день (5,7 х 8,0=45,60), - складає всього 10545,00 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд першої інстанції визначив зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до матеріалів справи 25 січня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС, Державної митної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 30.12.2011 р. №2764-к «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_2.» в частині припинення 30.12.2011 р. його перебування на державній службі в митних органах на посаді інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці;

- поновити на посаді інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці з 30.12.2011 р.;

- допустити негайне виконання в частині поновлення на посаді інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці з 30.12.2011р.;

- стягнути з Південної митниці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю (т. 2 а.с. 64-69).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року залишено без змін (т. 2 а.с. 125-129).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року (т. 2 а.с. 179182), постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року залишено без змін.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року (т. 3 а.с. 14-21), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року (т. 3 а.с. 53-57), позов ОСОБА_2 до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2011 по 17.06.2013 в розмірі 53832,10 грн., допущено негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 року (т. 3 а.с. 150-153) касаційну скаргу Одеської митниці ДФС задоволено частково, наведені рішення суду скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою від 02 березня 2017 року (т. 3 а.с. 182-185), ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов ОСОБА_2:

- стягнув з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року у сумі 10545 /десять тисяч п'ятсот сорок п'ять/ грн. з урахуванням відрахувань (податків).

- в іншій частині позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт не заперечує проти розрахованого судом першої інстанції в оскаржені постанові від 02.03.2017 року, розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2011 року по 03.12.2012 року в сумі 10545,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги про зміну оскарженої постанови, вмотивовані помилковим застосуванням судом першої інстанції приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки на думку апелянта, суд першої інстанції помилково в оскарженій постанові не зазначив, що судове рішення є виконаним та виконавчий лист не видається.

При цьому апелянт зазначає, що факт виконання - виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підтверджений тим, що 27.10.2015 року на виконання виконавчого листа виданого Одеським окружним адміністративним судом 18.08.2015 року, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, проведено примусове стягнення з рахунку Одеської митниці ДФС - коштів в сумі 53832,10 грн.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Відповідно до матеріалів справи позивач не заявляв таких позовних вимог, як зазначення, що судове рішення є виконаними та виконавчий лист не видається, тобто суд першої інстанції вирішив всі позовні вимоги.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про помилкове застосування судом першої інстанції норм ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки цією нормою встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, зазначеною нормою не врегулюване питання виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки в іншій частині апелянт не оскаржує постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року, апеляційний суд, переглянувши оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Водночас апеляційний суд зазначає, що по суті вимоги апеляційної скарги стосуються питань порядку вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративний справах, що врегульовано розділом V Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 94, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КА України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець