Справа № 817/981/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2017 р.Р і в н е 817/981/17
18год. 00хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Никитюк Тетяна Віталіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; стягнення грошового забезпечення на користь майора поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог у ході судового засіданні позивач та представник позивача зазначили, що 27 квітня 2017 року позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням без зазначення дати звільнення. З метою уникнення можливого розгляду написаного ним рапорту про звільнення та не доведення до його відома наказу про звільнення, позивач 30.05. 2017 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Рівненській області з новим рапортом, в якому висловив бажання продовжити службу в поліції та просив не розглядати раніше написаний рапорт про звільнення. Проте, не зважаючи на подання рапорту, в якому висловив бажання продовжити службу в поліції, позивача було протиправно звільнено на підставі наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05.2017 року за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Враховуючи наведене просили позов задовольнити повністю.

Представником відповідача, у ході судового засідання, позовні вимоги заперечила та зазначила, що позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням без зазначення дати звільнення 27.04.2017, який був погоджений керівництвом 26.05.2017 року, а тому начальником Головного управління Національної поліції в Рівненській області було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до вимог законодавства. Окрім того, представник відповідача вказала, що рапорт позивача про відкликання попереднього рапорту на звільнення був зареєстрований в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області 30.05.2017 після підписання наказу про звільнення. Також, звернула увагу суду, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 не застосовується до обставин щодо звільнення позивача, оскільки вказані правовідносини регулюються Законом України «Про національну поліцію». Враховуючи зазначене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 58 о/с з 22.03.2017 ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, мав спеціальне звання - майор поліції (а.с. 8, 31-36).

27 квітня 2017 року позивачем було подано рапорт про звільнення за власним бажання зі служби в Національній поліції України без зазначення дати звільнення та дати складання рапорту.

26.05.2017 безпосереднім керівником позивача - начальником Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітаном поліції Кушиком А.В. було винесено резолюцію по суті рапорту (а.с. 38).

26.05.2017 у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області було підготовлено подання про звільнення ОСОБА_1 заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до рішення начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області по поданню було вирішено звільнити ОСОБА_1 заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 39).

З 27.04.2017 року по 06.06.2017 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується копією Епікризу та копіями лікарняних довідок № 10 від 10.05.2017 р., № 236 від 06.06.2017 р. (а.с. 9-11).

В кінці травня 2017 року позивач змінив свою думку про звільнення і вирішив надалі проходити службу в Національній поліції України. В зв'язку з чим 30.05.2017 року ОСОБА_1, було особисто подано рапорти до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відкликання попереднього рапорту про звільнення, про надання чергової відпустки за 2017 рік та про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, що підтверджується особистим підписом посадової особи Головного управління Національної поліції в Рівненській області Розгон від 30.05.2017 (а.с. 12-14).

Вказані рапорти були зареєстровані в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області, що не заперечується відповідачем.

29.05.2016 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області (а.с. 37).

Відповідно до розписки від 14.06.2017 ОСОБА_1 отримав трудову книжку, військовий квиток та був ознайомлений з наказом про звільнення (а.с. 40).

Не погоджуючись з наказом начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05. 2017 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 24 Європейської соціальної хартії передбачено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі, за власним бажанням.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону передбачено, що, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення № 114), передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до п. 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пп. "ж" п. 64 Положення №114 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (п. 68 Положення №114).

З системного аналізу норм Закону та Положення № 114 судом встановлено, що норми Положення № 114 в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону, а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням та, відповідно, підлягають для застосування.

Таким чином, твердження відповідача про неможливість застосування норм Положення № 114 до спірних правовідносин є безпідставним та відхиляється судом.

Разом з тим, враховуючи зміст п. 68 Положення № 114 дії відповідача щодо винесення спірного наказу є протиправними, оскільки за змістом цього пункту до закінчення трьохмісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 10.07. 2012 року по справі № 12-136а12, яка відповідно до ч. 1 ст. 242-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

У листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 року «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Суд зазначає, що аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку звільнення працівників регламентовані Кодексом законів про працю України.

Загальними нормами, зокрема ст. 38 КЗпП України, передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

При цьому, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що необхідною умовою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника (за власним бажанням) є повідомлення роботодавця за два тижні, а звільнення роботодавцем працівника до закінчення вказаного терміну є можливим лише у конкретно визначених випадках.

Поряд з цим, законодавець також вказує на можливість продовження працівником трудової діяльності після закінчення строку попередження за умови, коли працівник продовжував виконувати свої трудові обов`язки.

Як було встановлено в процесі розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся 27.04.2017 року до начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області з рапортом про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням без зазначення дати звільнення.

Однак вказаний рапорт без зазначення дати складання та дати звільнення було отримано начальником Головного управління Національної поліції в Рівненській області лише 26.05.2017 року, про що свідчить копія рапорту та копія подання від 26.05.2017.

Разом з тим, 30.05. 2017 року ОСОБА_1 було особисто подано рапорт до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відкликання попереднього рапорту про звільнення, що підтверджується особистим підписом посадової особи Головного управління Національної поліції в Рівненській області Розгон від 30.05.2017 р.

Проте, не зважаючи на відкликання позивачем попереднього рапорту про звільнення, 29.05.2017 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Враховуючи вищевказані правові положення та обставини справи, дії відповідача суперечать вимогам пункту 68 Положення № 114 та ст. 38 КЗпП України, оскільки за змістом вказаних нормативно-правових актів до закінчення встановлено у законодавстві строку позивач мав право відкликати поданий рапорт.

При цьому суд зауважує, що факт подання позивачем відповідного рапорту свідчить про відсутність волевиявлення позивача щодо звільнення, в свою чергу відсутність належного волевиявлення дає підстави вважати про відсутність наміру працівника звільнитись саме за власним бажанням.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05. 2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді.

Таким чином, обґрунтованими є позовні вимоги в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Також, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку є правомірною, та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу регламентовані ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в НП України.

Як вбачається з довідки про грошове утримання позивача, середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 10660,00 грн., а середньоденне грошове забезпечення складає 249 грн. 51 коп. (а.с. 43).

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Позивача звільнено з роботи 29.05. 2017 року. З 30.05. 2017 року по 17.07. 2017 року це час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 12225,99 грн. (249,51 грн.* 49 календарних днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

Враховуючи наведене, постанова суду в частини поновлення ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 30.05.2017 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10660 (десять тисяч шістсот шістдеся) грн. 00 коп. - виконується негайно.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05.2017 в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позивачем не надано доказів понесення судових витрат, то судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 116 о/с від 29.05.2017 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 30.05.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2017 по 17.07.2017 на суму 12225 (дванадцять тисяч двісті двадцять п"ять) грн. 99 коп.

Постанова суду в частини поновлення ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 30.05.2017 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10660 (десять тисяч шістсот шістдеся) грн. 00 коп. - виконується негайно.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.