Справа № 645/698/17
Суддя: Горпинич О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/698/17
Провадження № 2-а/645/57/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.,

при секретарі судового засідання - Дикань Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_1, яка просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні виплат їй, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за заявою від 28.10.2016 року; скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про відмову у призначенні ОСОБА_1, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за заявою від 28.10.2016 року; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 28.10.2016 року, починаючи з дня подачі заяви. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у Луганській області, у серпні 2014 року вимушена була із родиною переміститися із м. Луганська до м. Харкова. Їй, як уповноваженому представнику сім'ї була надана адресна допомога на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Але їй були припинені виплати на підставі п. 7 Порядку надання адресної допомоги, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505, оскільки вона протягом зазначеного періоду не влаштувалася на роботу, в тому числі за допомогою Центру зайнятості. З 16.10.2014 року вона була зареєстрована як безробітна у Міському центрі зайнятості м. Харкова, пізніше з 02.07.2015 року офіційно працевлаштувалася провідним державним фінансовим інспектором до Державної фінансової інспекції в Харківській області, але 16.11.2015 року вимушена звільнитися у зв'язку з погіршенням стану здоров'я дитини, яка є дитиною - інвалідом та з 16.12.2016 року нею оформлено догляд за дитиною - інвалідом до 18 років. Чоловік у період з 24.10.2014 року по 03.02.2015 року був зареєстрований як безробітний, пізніше 05.09.2016 року офіційно працевлаштувався на посаду головного інженера ТОВ «Краснокутський Агрошляхбуд». В грудні 2016 року ОСОБА_1 від УПтСЗН отримала відповідь, в якій їй повідомлялося, що у призначенні виплат щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін їй та чоловіку відмовлено на підставі п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Вважала відмову УПтСЗН у призначенні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний строк протиправною, оскільки відповідачем не було враховано всі обставини справи, зокрема те, що подаючи заяву на призначення адресної допомоги на новий строк позивач вже мала право на отримання щомісячної адресної допомоги, як особа працездатного віку, яка доглядає за дитиною інвалідом віком до 18 років.

На підставі викладеного, до суду було подано відповідний позов.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1, повідомивши, що ОСОБА_1 звернулася до Управління 24.10.2014 року за призначенням допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до Порядку надання щомісячної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 допомогу було призначено 24.10.2014 року до 23.04.2015 року. Оскільки протягом двох місяців з дня призначення допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не працевлаштувалися, тому розмір допомоги на наступні два місяці було зменшено на 50 відсотків, тобто з 24.12.2014 року до 23.02.2015 року розмір допомоги складав 1326 грн., щомісячно, а на наступний період - припинено, тобто з 24.04.2015 року до 23.04.2015 року розмір допомоги складав 884 грн., щомісячно. Відповідно до п.3 Порядку - призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строку уповноважений представник сім'ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період. Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Також відповідно до п. 12 Порядку передбачалося, що виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Враховуючи, що позивачу виплата грошової допомоги була припинена на підставі п. 7 Порядку, позивач втратив право на призначення грошової допомоги на наступні періоди. Також представник зазначав, що у заяві позивача від 28.10.2016 року не було взагалі зазначено, що вона не працює у зв'язку з тим, що здійснює догляд за дитиною - інвалідом віком до 18 років.

На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши думку позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка у серпні 2014 року вимушено покинула своє постійне місце проживання в м. Луганськ внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції та переїхала до АДРЕСА_1, де мешкає по теперішній час.

Відповідачем було призначено ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг яку вона отримувала з 20.10.2014 року по 23.04.2015 року, після чого відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» виплата допомоги була припинена внаслідок відсутності у позивача постійного місця роботи.

Позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації в зв'язку з чим припинені виплати на допомогу, йому було повідомлено, що у зв'язку з тим, що виплата призначалась і була припинена на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року за № 505.

28.10.2016 року позивачка подала заяву до відповідача про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, проте у заяві взагалі не було зазначено, що ОСОБА_1 не працює у зв'язку з тим, що здійснює догляд за дитиною - інвалідом віком до 18 років, про що свідчить копія заяви, яка надана представником відповідача.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінетів Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, передбачає надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги визначено, що грошова допомога надається з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Призначення та виплату грошової допомоги здійснюють органи: соціального захисту населення за фактичним місцем проживання (перебування) за заявою уповноваженого представника сім'ї.

У відповідності до п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 якщо в складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Так, пунктом 7 вищезазначеного Порядку надання щомісячної адресної допомоги для одержання допомоги у встановлених розмірах на наступний період особи працездатного віку мають працевлаштуватися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості.

Якщо працездатний член сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувався, або перебуває у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції і фактично не працює, розмір допомоги для цих осіб на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 31.03.2015 року, що набрала чинності з 23.04.2015 року, п. 12 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року доповнено абзацом такого змісту: «Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в належний термін не подала заяву відповідачу про здійснення догляду за дитиною - інвалідом віком до 18 років.

З аналізу викладеного вбачається, що після того, як позивачка змінила статус на особу працездатного віку, яка здійснює догляд за дитиною - інвалідом віком до 18 років, вона мала право отримувати щомісячну адресну допомогу переміщеній особі, але після того як подасть відповідну заяву особисто або уповноважена ним особа на адресу органу соціального захисту, в якій повідомить про зміни, що впливають на призначення грошової допомоги. Відповідач не був повідомлений про факт здійснення позивачкою догляду за дитиною - інвалідом віком до 18 років, інших письмових підтверджень про те, що позивач раніше звертався до відповідача з заявою про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати йому адресної грошової допомоги, не встановлено.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 22, 46 Конституції України, Законом України № 1706-VII від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 6-14, 71, 158, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя -