Справа № 2а-10046/09/0470
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року м. Київ К/800/9774/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
Суддів Борисенко І.В.
Олендера І.Я.,
за участю секретаря судового засідання:Калініна О.С.,
за участю представників
позивача:Кандели Я.В.,
відповідача: прокуратури:не з'явився, Атаманюк І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року

у справі №2а-10046/09/0470

за позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області,

за участю Прокурора м. Дніпропетровська,

про стягнення бюджетної заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську Державної податкової служби та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідачі) про стягнення бюджетної заборгованості.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 27 січня 2010 року задовольнив позовні вимоги, стягнув з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість по декларації з податку на додану вартість за травень 2004 року в сумі 405 011,73 грн., по декларації з податку на додану вартість за червень 2001 року в сумі 2 090 820,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 700,00 грн.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 29 січня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції на прийняв нове, яким позовні вимоги задовольнив частково: стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 405 011,73 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації за травень 2004 року. Позовні вимоги про стягнення бюджетної заборгованості по декларації за червень 2001 року залишив без розгляду.

Вважаючи, що вказане рішення суду апеляційної інстанції в частині залишення позовних вимог без розгляду, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Також до суду касаційної інстанції звернувся відповідач - Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську з касаційною скаргою на рішення суду попередньої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в якій просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Крім того, позивач заявив клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку зі зміною найменування на Приватне акціонерне товариство «Євраз Дніпровський металургійний завод».

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази перейменування позивача колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

У червні 2004 року позивачем до контролюючого органу подано декларацію з податку на додану вартість за травень 2004 року в якій відображено суму податку, що підлягає до відшкодування на розрахунковий рахунок платника у розмірі 1 232 055,00 грн. Зазначена сума відшкодована з Державного бюджету України частково, шляхом проведення заліку з податку на воду у розмірі 827 043,27 грн., внаслідок чого виникла заборгованість з податку на додану вартість перед позивачем у розмірі 405 011,73 грн.

Крім того, на підставі акту перевірки від 12 серпня 2004 року №215-02/3-40-05393056 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2004 року №/0/23346, яким нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6 052 244,45 грн., з яких 4 034 829,63 грн. за основним платежем (2 535 088,82 грн. за вересень 2003 року та 1 499 740,81 грн. - за грудень 2003 року) та 2 017 414,82 грн. штрафні (фінансові) санкції.

У порядку судового оскарження вказане податкове повідомлення-рішення скасоване та судами підтверджено правомірність відображення позивачем податкового кредиту за вересень 2003 року та грудень 2003 року.

Відтак залишок невідшкодованої суми податку на додану вартість станом на час звернення позивача з вказаним позовом до суду становив - 2 495 831,73 грн.

Листом від 27 липня 2009 року №22677/10/08-02/3-16 податковий орган повідомив позивача про поновлення на його особовому рахунку суми податку у розмірі 4 262 200,00 грн. на підставі рішення суду по деклараціям за травень 2004 року у розмірі 405 011,73 грн. та червень 2003 року у розмірі 2 090 820,00 грн. У подальшому, листом від 05 серпня 2009 року №23908/10/08-02/3-16, відповідач виправив помилку, вказавши, що поновлена на особовому рахунку сума податку у розмірі 2 090 820,00 грн. стосується декларації за червень 2001 року.

Позивач, посилаючись на підпункт 7.7.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», вважає, що має право на бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, що декларувався ним у червні 2001 року та травні 2004 року, а відтак звернувся про їх стягнення в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що бюджетна заборгованість позивача з податку на додану вартість за травень 2004 року у сумі 405 011,73 грн. підтверджена належними первинними документами та обґрунтовано заявлена до бюджетного відшкодування. При цьому, залишаючи без розгляду позовні вимоги щодо стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2001 року у сумі 2 090 820,00 грн., суд виходив з пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення бюджетної заборгованості, встановленого підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Так, пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено бюджетне відшкодування як суму, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. Сплата податку провадиться не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за звітним періодом.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 вказаної статті у строки, передбачені законом для відповідного податкового періоду, платник податку подає органу державної податкової служби за місцем свого знаходження податкову декларацію незалежно від того, чи виникло у цьому періоді податкове зобов'язання чи ні.

Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

За приписами положень підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Крім того, згідно з підпунктом 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 7.7.8 пункту 7.7 вказаної статті у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

При цьому, строки щодо заявлення до відшкодування суми податку на додану вартість, як зазначає позивач, дійсно вказаним законом не визначені.

Водночас, підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Відтак, позивач вважаючи, що має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, належним чином задекларованого та підтвердженого належними первинними документами, має право на заявлення його відшкодування у межах строку визначеного вказаною нормою.

Так, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що строк давності для звернення до суду платників податків щодо стягнення сум бюджетного відшкодування становить 1095 днів, як передбачено приписами статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Звертаючись до суду з заявою про збільшення позовних вимог 01 грудня 2009 року позивач пропустив строк звернення до суду, про що обґрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що закінчення процедури судового оскарження відбулося після набрання законної сили рішенням суду, тобто 22 листопада 2006 року, останнім днем подання до суду позовної заяви з вимогою про стягнення було 23 листопада 2009 року.

Відтак, залишаючи без розгляду позовні вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2001 року у сумі 2 090 820,00 грн., суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з пропуску позивачем строку, встановленого підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України суми податку на додану вартість, заявленої до бюджетного відшкодування за травень 2004 року, як належного способу захисту порушеного права позивача на таке відшкодування.

Відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Отже, вимога позивача про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість не є правильним способом захисту його прав. У цьому випадку правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання податкового органу до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету. Адже спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання чи неналежного виконання не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання.

Тобто, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2004 року, неправильно застосував норми матеріального права до встановлених обставин, оскільки така вимога не є правильним способом захисту прав платника податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити частково касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №2а-10046/09/0470 скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за травень 2004 року та зобов'язати податкову інспекцію надати органу казначейської служби висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 210-232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Публічне акціонерне товариство «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» на Приватне акціонерне товариство «Євраз Дніпровський металургійний завод».

2. Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби задовольнити частково.

3. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №2а-10046/09/0470 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 405 011,73 грн. по декларації за травень 2004 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення про зобов'язання Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську Державної податкової служби прийняти висновок із зазначенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №2а-10046/09/0470 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.