Справа № 820/3892/16
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 р.Справа № 820/3892/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2016р. по справі № 820/3892/16

за позовом Приватного підприємства "Імпекс Трейдінг"

до Головного управління ДФС України у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- ПП "Імпекс Трейдінг", звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення від 05.07.2016 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року адміністративний позов ПП "Імпекс Трейдінг" задоволено.

Головне управління ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права саме: п.п.14.1.11 п.14.1, п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, ст.526, ст.530, ст.612, ст.691, ст.692 Цивільного кодексу України, п.4, 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, п. 7, 8, 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 290, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку відповідача, висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення -рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 11.07.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання приватним підприємством "Імпекс Трейдінг" вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02.02.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатам вказаної перевірки було складено акт №316/20-40-14-02-39612370, у висновку якого встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 2160 «Інші доходи» фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва розділ 2. «Звіт про фінансові результати за 2015 рік» (Форма №2-мс) всього у сумі 10 248 872 грн., що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 1 844 797 грн. за рахунок не відображення доходів від безнадійної дебіторської заборгованості по наступним підприємствам: ТОВ «АСТОР-ПЛЮС» на суму 2 868 000 грн., ТОВ «КАРЗО ТРАСТ» на суму 4 819 468 грн., ТОВ «КЕНТАВР УКРАЇНА» на суму 377 892 грн., ТОВ «ЛАРГЕС» на суму 683 245 грн., ТОВ «УКР АЛЬЯНС ТРЕЙД» на суму 1 500 267 грн., що є порушенням Цивільного Кодексу України ст.526, ст.530, ст.612, ст.691, ст.692, п.4, 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» із змінами та доповненнями, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, п. 7, 8, 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» із змінами та доповненнями, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п.п.14.1.11 п.14.1, п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями».

За наслідками вказаного акту перевірки відповідачем стосовно позивача було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.07.2016 року №.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних доказів правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів, факт порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляд на наступне.

Безнадійною заборгованістю, відповідно до п. 14.1.11. ст. 14 ПК України є заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах; г) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, яка не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку їх ліквідацією.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем (продавцем) та ТОВ «АСТОР-ПЛЮС», ТОВ «КАРЗО ТРАСТ», ТОВ «КЕНТАВР УКРАЇНА», ТОВ «ЛАРГЕС», ТОВ «УКР АЛЬЯНС ТРЕЙД» (покупці) були укладені письмові правочини у вигляді договорів поставки, за яким продавець зобов'язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити товар. Договори поставки є типовими, поставка здійснювалась на умовах самовивозу із складу продавця.

Відповідно до п.4.1 договорів оплата за поставлений товар здійснюється за реквізитами вказаними постачальником згідно договору. Умови поставки 100 передоплата на рахунок постачальника. За згодою сторін можливе надання відстрочки до 14 днів.

Згідно п.7.5 договорів, у випадку коли ні одна із сторін не виявить свого бажання розірвати або змінити договір за 30 днів до закінчення строку його дії, даний договір є автоматично пролонгованим на наступний рік.

Тобто, договір поставки діє автоматично, навіть якщо сплата з боку покупця не була проведена у визначений термін.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність висновків податкового органу про безнадійну заборгованість з боку покупців перед продавцем (позивачем), з огляду на те, що строки позовної давності за договорами не сплили, згідно положень Цивільного Кодексу України. Крім того, сторони не зверталися до суду із визнанням договорів недійсними, тобто правочини є належними та діючими на момент перевірки.

Так, позовну давність обчислюють за загальними правилами визначення термінів, встановленими ст. ст. 253 - 255 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із закінченням строку виконання. У таких правовідносинах закінчення позовної давності починається від дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання повинно було бути виконане (п. 4.2 Постанови № 10).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче повинна настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, якщо в договорі зазначені конкретна дата або термін, протягом якого контрагент мусить виконати свої зобов'язання, або ж подія, після якої він зобов'язаний це зробити, позовну давність починають відраховувати з наступного дня після такої дати (терміну, події).

За зобов'язаннями, термін виконання яких не визначено або визначено моментом вимоги, позовну давність відраховують від дня, коли у кредитора виникає право висунути вимогу щодо виконання зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦКУ).

У таких випадках кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в будь-який час (ч. 2 ст. 530 ЦКУ). Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний термін від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. Відповідно, позовну давність за зазначеними зобов'язаннями починають відраховувати з 8-го дня після пред'явлення вимоги.

Як свідчать матеріали справи, договори поставки між позивачем та його покупцями були укладені у 2015 році, а тому вважати дебіторську заборгованість безнадійною на момент перевірки (червень 2016 року) є безпідставним.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року N 73, сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності є обліковою політикою підприємства.

Так, згідно ч. 3 п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року N 237, сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату є дебіторською заборгованістю. Формуючи облікову політику, необхідно чітко класифікувати дебіторську заборгованість на підприємстві з метою її поточного обліку та правильної оцінки в обліку та фінансовій звітності.

Сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу, згідно з ч. 5 п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року N 237, є поточною дебіторською заборгованістю.

Відповідно до п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року N 237, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

У балансі підприємства поточна дебіторська заборгованість представлена статтями ІІ розділу активу балансу «Оборотні активи»:

- короткострокові векселі одержані;

- дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги;

- дебіторська заборгованість за розрахунками (з бюджетом, за виданими авансами, з нарахованих доходів, із внутрішніх розрахунків);

- інша поточна дебіторська заборгованість (з підзвітними особами, за претензіями, за відшкодуванням завданих збитків тощо).

Для обліку поточної дебіторської заборгованості Планом рахунків бухгалтерського обліку [5] передбачені рахунки 3 класу: 34 «Короткострокові векселі одержані»; 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками»; 37 «Розрахунки з різними дебіторами»; 38 «Резерв сумнівних боргів».

Довгостроковою дебіторською заборгованістю визнається сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу та буде погашена після дванадцяти місяців з дати балансу. У балансі підприємства довгострокова дебіторська заборгованість представлена статтями І розділу активу балансу «Необоротні активи»:

- заборгованість за майно, що передано у фінансову оренду;

- довгострокові векселі одержані;

- інша дебіторська заборгованість.

Для обліку довгострокової дебіторської заборгованості Планом рахунків бухгалтерського обліку [5] передбачені рахунок І класу 18 «Довгострокова дебіторська заборгованість та інші необоротні активи» з відповідними субрахунками.

За можливістю відшкодування дебіторську заборгованість можна поділити на:

- дебіторську заборгованість, строк оплати якої не настав;

- сумнівну дебіторську заборгованість щодо якої існує невпевненість її погашення боржником;

- безнадійну дебіторську заборгованість щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

Зазначена класифікація має значення для оцінки певних видів дебіторської заборгованості на дату складання фінансової звітності. При цьому П(С)БО 10 не встановлює будь-яких особливих правил обліку «нормальної» дебіторської заборгованості.

Крім того, п.7 П(С)БО 10 визначено, що дебіторська заборгованість, яка є фінансовим активом (крім придбаної заборгованості та заборгованості, призначеної для продажу), включається до підсумку балансу за чистою реалізаційною вартістю. Чиста реалізаційна вартість визначається як різниця між первісною вартістю дебіторської заборгованості та сумою резерву сумнівних боргів.

Відповідно до цих положень на підприємстві необхідно чітко визначитись з видами дебіторської заборгованості, по яких буде утворюватись резерв сумнівних боргів та метод його розрахунку. Нарахування резерву сумнівних боргів повинно відбуватися насамперед за поточною дебіторською заборгованістю за товари, роботи, послуги, а також векселями отриманими та іншими видами дебіторської заборгованості, які є фінансовими активами.

Судом встановлено, що позивач вважає, що його покупці обов'язково повернуть кошти, які повинні сплатити за поставлений товар, а тому ним не вчинюються дії щодо повернення грошей або товару через суд, а тому позивач не зобов'язаний суми дебіторської заборгованості відносити до Фінансового результату за 2015 рік на рах.71 «Інші доходи».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності висновків податкового органу про заниження доходів у сумі 10 248 872,00 грн.

Крім того, підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу визначено, що безнадійна заборгованість - це, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з пунктом 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що правочини між сторонами є діючими, оскільки не були оскаржені у судовому порядку, а тому й заборгованість не є безнадійною, оскільки не сплили строки давності на звернення до суду із вимогою сплатити зобов'язання за договорами поставки.

Отже, Приватне підприємство "Імпекс Трейдінг» , станом на 31 грудня 2015 року не мало правових підстав для віднесення дебіторської заборгованості до безнадійної заборгованості та відображати у якості доходів в фінансовій звітності.

З огляду на зазначені обставини справи та вимоги діючого податкового законодавства України, колегія суддів підтверджує висновки суду першої інстанції про наявність достатніх підстав та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року по справі № 820/3892/16 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2016р. по справі № 820/3892/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.07.2017 р.