Справа № 591/2327/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2327/17
Провадження № 2-а/591/384/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідачів СМР, Управління освіти - Стеценко С.М.

третьої особи - депутата СМР Чепіка В.І.

представника третьої особи депутата СМР Чепіка В.І. - Романюка А.В.

представника третьої особи Сумської спеціалізованої школи № 30 - Сопіної Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 до Сумської міської ради, Управління освіти і науки Сумської міської ради,

треті особи: депутат Сумської міської ради Чепік Володимир Ігоревич, Сумська спеціалізована школа І ступеня № 30, Комунальна установа Олександрівська гімназія Сумської міської ради Сумської області,

- про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми»,

- про визнання протиправним та скасування наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року «Про викладання державної мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2017 року позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», 22.05.2017 року позивач ОСОБА_10 звернулась до суду з аналогічним позовом про визнання протиправним та скасування цього ж рішення міської ради, та ще однією позовною вимогою зазначила визнання протиправним та скасування наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року «Про викладання державної мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми». 29.05.2017 року до Зарічного районного суду за підсудністю з Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла справа за позовом ОСОБА_1, з позовною вимогою про визнання цього ж рішення міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року таким, що не відповідає законодавству.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що зазначеним рішенням були порушені права їх дітей на вільний вибір мови навчання, гарантовані ст.10 Конституції та на ч. 1 ст. 5, ст. 7, ст. 20 Закону України «Про засади державної мовної політики». Позивачі зазначили, що їх діти (ОСОБА_14 та ОСОБА_10) навчаються в КУ «Сумська спеціалізована школа І ступеню № 30», а дитина позивача ОСОБА_1 навчається в Сумській Олександрівській гімназії, в даних школах дисципліни викладаються російською мовою. Батьки дітей, віддаючи дітей до цих шкіл, свідомо обирали навчання російською мовою з одночасним забезпеченням вивчення необхідного рівня державної мови на основі права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.

Позивач ОСОБА_9 також зазначила, що наказ Управління освіти та науки № 351 від 19.04.2017 року, виходячи з його зімну, підлягає виконанню наступним чином: зміна статутів начальних закладів, зміна робочих навчальних планів навчальних закладів, формування нової мережі класів. Позивач вважає, що виникне академічна розбіжність, яка стане додатковим навчальним навантаженням на учнів. Крім того, вважає, що при створення нової мережі класів порушить права дітей, оскільки розформування створений класів призведе до зміни процесу сприйняття учнями інформації, психологічних травм дітей, додаткових консультацій з психологами, падіння рівня навчання в школі. Позивач вважає, що все це спричинить негативний психологічний вплив на дитячу психіку внаслідок позбавлення постійного вчителя, колективу дітей, що фактично буде психологічним насильством над дітьми, при цьому посилається на ст. 52 Конституції України.

Ухвалою суду від 12.06.2017 року зазначені позови об'єднані в одне провадження на підставі ст. 116 КАС України.

В судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Пояснили, що Сумська міська рада не має визначених законом повноважень вирішувати питання мовної політики. Крім того, вказане рішення потягне за собою наслідки у вигляді зміни вже сформованої мережі класів, переповненості класів вище встановленої норми, оскільки наприклад в Олександрівській гімназії на виконання оскаржуваних рішення та наказу вже утворили нову мережу класів, після опитування батьків щодо мови навчання дітей, і ті діти, хто і надалі побажав навчатися російською мовою, опинились у перенаповнених класах з чисельністю 38 учнів, замість 32 як це було раніше, що буде порушувати санітарні норми, загрожувати здоров'ю дітей, погіршувати умови навчання та знижувати успішність. Крім того, зазначили, що майбутнє переформування класів, зміна вчителя буде призводити до психологічних травм дітей, які вже звикли до одного колективу і вчителя, адаптувалися, а тепер їм доведеться знову проходити адаптацію, в тому числі і до змін в навчальному процесі. Вважають це насильством над дітьми, яке виникло внаслідок рішення міської ради та в результаті його виконання управлінням освіти.

Представник відповідачів проти позову заперечувала (а.с.35-37), в обґрунтування своїх заперечень пояснила, що Законом України «Про засади державної мовної політики» (Далі Закон) визначено, що державна мова - закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в тому числі в закладах освіти, науки, культури. Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/99 від 14.12.1999 року, зазначає, що в тому числі у навчальному процесі, мовою навчання в дошкільних, загальних середніх, професійно-технічних та вищих державних і комунальних навчальних закладах України є українська мова. Вказує, що в навчальному процесі можуть застосовуватися та вивчатися мови національних меншин. Крім того, Законом визначено, що потреба громадян у мові навчання визначається в обов'язковому порядку за заявами про мову навчання, які подаються учнями (чи їх батьками) при вступі до державних і комунальних навчальних закладів, а також у разі потреби в будь-який час навчання. Вказує, що з метою підтримання не чисельних мовних груп у встановленому законом порядку встановлюються нормативи формування малокомплектних навчальних закладів, класів, груп і забезпечуються умови їх функціонування. Формування мережі класів загальноосвітніх навчальних закладів здійснюється відповідно до поданих заяв батьків. На підставі таких заяв у навчальних закладах, де визначена українська мова навчання, можуть бути сформовані класи з мовою навчання національних меншин. При розробці статутів навчальних закладів у новій редакції управлінням освіти і науки Сумської міської ради зазначені норми законодавства будуть обов'язково враховані.

Представник третьої особи Сумської спеціалізованої школа І ступеня № 30 проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити. В обґрунтування своєї позиції надала письмові заперечення (а.с.55-56) та пояснила суду, що відповідно до Рішення Сумської міської ради від 29 березня 2017 року №1850-МР, наказу управління освіти та науки Сумської міської ради від 19 квітня 2017 року № 351, наказу по Сумській школі № 30 від 20 квітня 2017 року №80-ОД «Про викладання державною мовою базових дисциплін у навчальному закладі» батьків учнів школи поінформовано на загальношкільних батьківських зборах про можливість переходу з 2017-2018 року навчального року на українську мову навчання (протокол №2 від 26-27 квітня 2017 року).

Вказує, що у їх навчальному закладі проводиться робота щодо виконання вимог Закону про визначення батьками учнів мови навчання з наступного навчального року шляхом написання відповідних заяв. Формування контингенту учнів, мережі класів загальноосвітніх навчальних закладів здійснюється на початку навчального року в межах бюджетного фінансування. Формування класів у навчальному закладі буде здійснено на початок 2017-2018 навчального року відповідно до поданих заяв батьків з максимальним врахуванням їх побажань. Відповідно до заяви, що надійшла від позивача по справі ОСОБА_8, ним обрано мову навчання з нового навчального року - російську. Враховуючи також заяви решти батьків класу, з нового навчального року планується здійснення навчання учнів цих класів російською мовою. Представник вважає, що таким чином права дітей не були порушені.

Третя особа депутат Сумської міської ради Чепік В.І. та його представник адвокат Романюк А.В. в судовому засіданні проти позову заперечували. Надали пояснення, що депутат СМР Чепік В.І. був ініціатором розгляду на сесії Сумської міської ради питання щодо викладання державною мовою базових дисциплін в загальноосвітніх навчальних закладах комунальної власності на території міста Суми. Зазначають, що Сумська міська рада діяла відповідно до наданих їй повноважень, зокрема, п 50 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», на виконання положень ст. 20 Закону України «Про засади державної мовної політики». Також зазначили, що ст. 10 Конституції визначено українську мову як єдину державну мову в Україні та покладено на державу обов'язок забезпечувати всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Крім того, послались на рішення Конституційного Суду України № 10-рп/99 від 14.12.1999 року , яким визначено, що мовою навчання у дошкільних, загальних середніх, професійно-технічних та вищих державних і комунальних навчальних закладах України є українська мова. Також представник третьої особи зазначив, що ст. 53 Конституції України, та ст. 20 Закону України «Про засади державної мовної політики» визначають можливість застосування в навчальному процесі поряд з державною мовою регіональних мов та мов національних меншин, і в цій частині рішення СМР ніяким чином не порушує прав позивачів, оскільки позивачі не надали доказів того, що вони відносяться до національних меншин, а на території м. Суми не визначено офіційного статусу жодної регіональної мови.

Третя особа КУ Олександрівська гімназія СМР про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак представника в судове засідання не направила, будь-яких пояснень не надала, своєї позиції щодо поданого позову не висловила.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, ст. 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/99 від 14.12.1999 року, яким розглядалось питання щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 10 Конституції України стосовно обов'язковості застосування державної мови органами державної влади і місцевого самоврядування, а також у навчальному процесі в державних навчальних закладах України, Конституційний Суд визначив. Що виходячи з положень статі 10 Конституції України за законів України щодо гарантування застосування мов в Україні, в тому числі у навчальному процесі, мовою навчання в дошкільних, загальних середніх, професійно-технічних та вищих державних і комунальних навчальних закладах України є українська мова.

У державних і комунальних навчальних закладах поряд з державною мовою відповідно до положень Конституції зокрема частини п'ятої статті 53, та законів України, в навчальному процесі можуть застосовуватися та вивчатися мови національних меншин.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Конституції України, громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чина вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

У статті 8 Європейської Хартії регіональних мов або мов меншин від 05.11.1992 року, яка ратифікована Україною 15.05.2003 року та набула чинності 01.01.2006 року, зазначено наступне:

1. Стосовно освіти Сторони зобов'язуються, в межах території, на якій такі мови використовуються, відповідно до стану кожної з таких мов і без шкоди для викладання офіційної мови (мов) держави:

c) i) передбачити можливість надання середньої освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або

ii) передбачити можливість надання суттєвої частини середньої освіти відповідними регіональними мовами або мовами меншин; або

iii) передбачити в рамках системи середньої освіти викладання відповідних регіональних мов або мов меншин як складову частину учбової програми; або

iv) застосовувати один із заходів, передбачених у підпунктах i - iii вище, принаймні до тих учнів, які самі, або у відповідних випадках сім'ї яких, цього бажають і кількість яких вважається для цього достатньою;

Відповідно до статті 7 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року N 1060-XII та статті 7 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року N 651-XIV мова освіти та мова навчання і виховання у загальноосвітніх навчальних закладах визначається статтею 20 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Статтею 20 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012 року № 5029-VI передбачено наступне.

1. Вільний вибір мови навчання є невід'ємним правом громадян України, яке реалізується в рамках цього Закону, за умови обов'язкового вивчення державної мови в обсязі, достатньому для інтеграції в українське суспільство.

2. Громадянам України гарантується право отримання освіти державною мовою і регіональними мовами або мовами меншин. Це право забезпечується через мережу дошкільних дитячих установ, загальних середніх, позашкільних, професійно-технічних і вищих державних і комунальних навчальних закладів з українською або іншими мовами навчання, яка створюється відповідно до потреб громадян згідно із законодавством України про освіту.

3. Потреба громадян у мові навчання визначається в обов'язковому порядку за заявами про мову навчання, які подаються учнями (для неповнолітніх - батьками або особами, які їх замінюють), студентами при вступі до державних і комунальних навчальних закладів, а також, у разі потреби, у будь-який час протягом навчання.

4. Державні і комунальні навчальні заклади у встановленому порядку створюють окремі класи, групи, в яких навчання ведеться іншою мовою, ніж у навчальному закладі в цілому, за наявності достатньої кількості відповідних заяв про мову навчання від учнів (для неповнолітніх - від батьків або осіб, які їх замінюють), студентів згідно із законодавством України про освіту.

7. В усіх загальних середніх навчальних закладах забезпечується вивчення державної мови і однієї з регіональних мов або мов меншин. Обсяг вивчення регіональних мов або мов меншин визначається місцевими радами відповідно до законодавства про освіту з урахуванням поширеності цих мов на відповідній території.

8. У державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладах з навчанням регіональними мовами вивчення предметів ведеться регіональними мовами (за винятком української мови і літератури, вивчення яких ведеться українською мовою).

З наведених норм права вбачається, що громадянам, в тому числі учням загальної середньої школи, гарантований вільний вибір мови навчання, а також гарантоване право на отримання освіти державною мовою і регіональними мовами, в тому числі російською мовою. Потреба неповнолітніх учнів у мові навчання визначається в обов'язковому порядку за заявами їх батьків про мову навчання, які подаються при вступі до навчального закладу, а також, у разі потреби, у будь-який час протягом навчання.

Судом встановлено, що рішенням Сумської міської ради від 29 березня 2017 року № 1850-МР «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми» визначено обов'язковим викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах комунальної власності на території м. Суми» (а.с.8).

На виконання даного рішення СМР, Управління освіти і науки Сумської міської ради 19 квітня 2017 року видало наказ № 351 «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», яким, в тому числі, наказано директорам КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18 м. Суми, КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 30 м. Суми, КУ Олександрівська гімназія Сумської міської ради Сумської області забезпечити викладання базових дисциплін, передбачених навчальним планом, державною мовою з 01.09.2017 року; при формуванні мережі класів врахувати ст. 20 Закону України «Про засади державної мовної політики» (а.с.19).

На території міста Суми є три комунальних загальноосвітніх навчальних закладах, навчання в яких та викладання всіх дисциплін (крім української мови та літератури) здійснюється російською мовою. Це Сумська спеціалізована школа І ступеня № 30, Комунальна установа Олександрівська гімназія Сумської міської ради Сумської області, Комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18.

З матеріалів справи вбачається, що дитина позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_12 та дитина позивача ОСОБА_9 - є учнями Сумської спеціалізованої школи І ступеня № 30; донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 є ученицею Комунальної установи Олександрівська гімназія Сумської міської ради Сумської області.

На виконання рішення СМР та Наказу Управління освіти та науки «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», в Сумській спеціалізованій школі № 30 м. Суми 26-27 квітня 2017 року були проведені загальні батьківські збори 1-3 класів, де обговорені питання української та російської мови навчання, роз'яснено батькам порядок подачі заяви про вільний вибір мови навчання (а.с.58).

Як встановлено судом із пояснень позивачів ОСОБА_8, ОСОБА_9 та пояснень представника третьої особи Сумської школи № 30, позивачі вже подали відповідні заяви, щоб мовою навчання їх дітей з наступного навчального року (2017-2018 р.р.) була російська (а.с.179).

Позивач ОСОБА_1, дитина якого навчається в КУ Олександрівська гімназія, 11.05.2017 року також подав заяву на ім'я директора гімназії про вибір ним російської мови навчання своєї дитини (а.с. 179). Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що його дитина залишена у класі з російською мовою навчання.

Таким чином, вбачається, що позивачі реалізували своє право мовного самовизначення.

Під час розгляду справи позивачі підтвердили, що у школах, де навчаються їх діти, вже почався процес створення нової мережі класів, в тому числі згідно заяв батьків, з російською мовою навчання.

Крім того, з пояснень представника відповідача та представника третьої особи судом встановлено, що на підставі поданих батьками заяв в школі № 30 та Олександрівській гімназії почали формування класів, зокрема і з російською мовою навчання на 2017-2018 навчальний рік, з врахуванням положень ст. 20 Закону «Про засади державної мовної політики» (а.с.58-59).

Враховуючи, що заяви позивачів прийняті до уваги, в навчальних закладах планується створення класів з російською мовою навчання, і діти позивачів в подальшому будуть навчатися в цих класах, то суд не вбачає порушень права мовного самовизначення позивачів, і вважає ці вимоги необґрунтованими.

Стосовно посилань позивачів на те, що Сумською міською радою порушено норму ч. 5 ст. 53 Конституції, суд звертає увагу на ту обставину, що жоден із позивачів не вказував на свою приналежність до національних меншин, а тому ці доводи є необґрунтованими.

Стосовно посилань відповідачів на те, що Сумська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, вийшла за межі своїх повноважень, суд вважає ці доводи необґрунтованими, з огляду на таке.

Як вже визначено раніше, засади державної мовної політики в Україні визначаються Законом України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року № 5029-VІ, який набрав чинності 10 серпня 2012 року.

Статтею 2 даного Закону передбачено, що державна мовна політика в Україні має своїм завданням регулювання суспільних відносин у сфері всебічного розвитку і вживання української як державної, регіональних мов або мов меншин та інших мов, якими користується населення країни в державному, економічному, політичному і громадському житті, міжособовому та міжнародному спілкуванні, охорону конституційних прав громадян у цій сфері, виховання шанобливого ставлення до національної гідності людини, її мови і культури, зміцнення єдності українського суспільства.

За положеннями абзацу другого частини першої статті 4 цього Закону, основи державної мовної політики визначаються Конституцією України, а порядок застосування мов в України - виключно цим Законом, з норм якого мають виходити інші правові акти, що визначають особливості використання мов у різних сферах суспільного життя.

Організація виконання Закону України «Про засади державної мовної політики» покладається на Кабінет Міністрів України, центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, керівників об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій в межах їх компетенції (п. 1 ст. 31 зазначеного Закону).

Контроль за виконанням цього Закону здійснюють Верховна Рада України у формі парламентського контролю, а також інші органи державної влади і органи місцевого самоврядування, уповноважені на це законодавством України.

Органи судової влади забезпечують судовий захист виконання цього Закону.( п.п 2,3 ст. 31 Закону).

Згідно п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" вказаного Закону, Кабінету Міністрів України:

- у тримісячний термін забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів і нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність із цим Законом;

- вжити заходів до того, щоб відповідні органи влади, організації і установи, їх посадові та службові особи, усі громадяни були поінформовані про права та обов'язки, визначені цим Законом;

- доручити спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади у галузі статистики, його територіальним органам у тримісячний термін забезпечити відповідні місцеві ради даними Всеукраїнського перепису населення про мовний склад населення адміністративно-територіальних одиниць відповідно до частини третьої статті 7 цього Закону.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення, що передбачено частиною першою статті 5 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

До виключних повноважень міських рад відноситься, зокрема, прийняття рішень щодо виконання положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону України «Про засади державної мовної політики»; (п. 50 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У судовому засіданні встановлено, що рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», як зазначено в його преамбулі, прийнято з врахуванням необхідності виховання в молодого покоління почуття патріотизму, відданості загальнодержавній справи зміцнення країни та активної громадянської позиції, а також з метою зменшення впливу мовного бар'єру при переході з одного освітнього рівня на інший, з метою необмеження доступу учнів до вищої освіти (а.с.8).

Статтею 1 Закону України «Про засади державної мовної політики» визначено, що державна мова - закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в органах державного управління та діловодства, установах та організаціях, на підприємствах, у державних закладах освіти, науки, культури, у сферах зв'язку та інформатики тощо.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 5 Закону, при здійсненні державної мовної політики Україна дотримується таких цілей і принципів: забезпечення умов для вивчення української мови як державної, регіональних мов або мов меншин, інших мов і викладання цими мовами з урахуванням стану кожної мови на відповідних рівнях освіти у державний і комунальних навчальних закладах.

Статтею 6 Закону визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим законом.

Частиною 2 ст. 7 Закону визначено, що у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

Частина 3 ст. 7 Закону визначає порядок застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, порядок ініціювання питання та обов'язок місцевої ради прийняти відповідне рішення у разі збору підпису понад 10 відсотків від осіб, які мешкають на певній території.

Судом встановлено, що Сумською міською радою, в контексті ч. 3 ст. 7 Закону, не приймалися рішення стосовно використання регіональної мови або мови меншин на території м. Суми. На засідання Сумської міської ради питання про застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин в порядку визначеному Законом - не виносились (а.с.234).

Крім того, Сумська міська рада надала відомості за даними Всеукраїнського перепису населення станом на 5 грудня 2001 року, з якого вбачається, що загальна численність населення м. Суми - 294852 особи, в якості рідної мови вказали: українську - 228344, російську - 59601, білоруську 274 (а.с.236).

Сумська обласна рада, на запит суду, повідомила, що рішень щодо використання регіональної мови чи мови меншин на території Сумської області в контексті ст. 7 Закону не приймала, питання про застосування заходів спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин - мешканцями Сумської обласної територіальної громади не ініціювалось (а.с.238).

Тобто, з цього можна зробити висновок, що російська мова не має офіційного статусу регіональної мови чи мови меншини на території міста Суми та на території Сумської області, і це питання не вирішувалось в порядку, установленому ст. 7 Закону «Про засади державної мовної політики».

Таким чином, суд вважає, що Сумською міською радою не було допущено порушень ч. 5 ст. 53 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про засади державної мовної політики» щодо застосування в навчальному процесі регіональних мов та мов меншин при прийнятті оскаржуваного рішення, та вказане рішення відповідача узгоджуються з положеннями Закону України «Про засади державної мовної політики», яким міській раді надана компетенція в його реалізації. Виконання заходів передбачених оскаржужваним рішенням є не тільки правом, а й обов'язком відповідача, про що зазначено частиною 7 статті 7 та частиною першою статті 31 цього Закону.

Прийняте рішення узгоджується також з положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою визначений перелік питань виключної компетенції міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради, в тому числі і передбачене п. 50 питання прийняття рішень щодо виконання положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Суд вважає, що оскаржуване рішення Сумської міської ради не може будь-яким чином порушувати права позивачів вільно спілкуватися рідною мовою та вільно обирати мову навчання.

Частиною другою статті 19 Конституції України, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначена норма узгоджується з положеннями принципу законності, закріпленому статтею 9 КАС України.

З огляду на наведений вище аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування» та Закону України «Про засади державної мовної політики», суд дійшов висновку, що позовні вимоги визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми» задоволенню не підлягають.

Стовно вимог про визнання протиправним та скасування наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року «Про викладання державної мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми» - суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; у урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже даючи правову оцінку наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року в контексті ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що Управління освіти та науки Сумської міської ради видало вказаний наказ у межах повноважень, передбачених ст. 14 Закону України «Про освіту», ст. 37 Закону України «Про загальну середню освіту», обґрунтовано, тобто з урахуванням заяв батьків про мову навчання неповнолітніх учнів, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та своєчасно, у зв'язку з чим суд вважає даний наказ законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Щодо доводів позивачів про застосування до їх дітей психологічного насильства - суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі (зокрема ОСОБА_9) вказували, що оскаржуваними рішенням та наказом, порушуються права дітей, а саме: перехід на вивчення базових предметів українською, а не російською мовою спричинить негативний психологічний вплив на дитячу психіку внаслідок створення нової мережі класів, позбавлення постійного вчителя, постійного колективу дітей, що фактично буде психологічним насильством над дітьми, в чому позивач вбачає порушення ст. 52 Конституції України.

Слід зазначити, що права дітей закріплюються Конвенцією ООН про права дитини, Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини в цій сфері.

Конституція України зазначає, що людина, її життя й здоров'я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом (стаття 52). Стаття 28 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню або покаранню.

На підставі положень Конституції України і Конвенції ООН про права дитини 26 квітня 2001 р. в Україні був прийнятий Закон «Про охорону дитинства», який визначає охорону дитинства стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Так, у ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» відзначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від:

усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють;

втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин;

залучення до екстремістських релігійних психокультових угруповань та течій, використання її для створення та розповсюдження порнографічних матеріалів, примушування до проституції, жебрацтва, бродяжництва, втягнення до азартних ігор тощо.

Наведені позивачем ОСОБА_9 доводи про те, що створення нової мережі класів, зміна колективу дітей, зміна вчителя, зміни в навчальному процесі є психологічним насильством над дітьми - суд вважає надуманими та необґрунтованими, оскільки всі ці події - як-то переформування класів, зміна вчителів, зміни в колективі дітей, адаптація дітей до школи - є звичайними та систематичними в навчальному процесі, і відбуваються в житті кожної дитини, починаючи з моменту вступу дитини до першого класу школи і до закінчення навчального закладу. Такі події відбуваються систематично, зокрема, при замінах вчителів, при викладанні різними вчителям різних предметів, при переході дитини з початкової ланки до середньої та старшої ланки школи, при формуваннях класів за спеціалізацією та за здібностями учнів тощо.

Відповідно ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд вважає, що позивачами не доведено в суді порушення їх прав внаслідок прийняття рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року та наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року , оскільки позивачі вже звернулися до навчальних закладів з заявами про вибір російської мови навчання їх дітей, їх заяви прийняті до уваги керівництвом навчальних закладів та враховані при формування мережі класів, що повністю узгоджується з положенням ст. 20 Закону «Про засади державної мовної політики».

Таким чином, право позивачів на мовне самовизначення та право на вільний вибір мови навчання - не порушене, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10-11, 71, 86, 160-163 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 до Сумської міської ради, Управління освіти і науки Сумської міської ради, треті особи: депутат Сумської міської ради Чепік Володимир Ігоревич, Сумська спеціалізована школа І ступеня № 30, Комунальна установа Олександрівська гімназія Сумської міської ради Сумської області, про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради №1850-МР від 29 березня 2017 року «Про викладання державною мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми», про визнання протиправним та скасування наказу Управління освіти та науки Сумської міської ради № 351 від 19.04.2017 року «Про викладання державної мовою базових дисциплін у загальноосвітніх навчальних закладах м. Суми» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду в повному обсязі складена в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова