Справа № 376/2251/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 376/2251/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Віговський С.І.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області про визнання дій протиправними та відновлення нарахування пенсії, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області на постанову Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року, -

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області, у якому просила визнати дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії, як інваліду III групи, з 01 червня 2015 року неправомірними та зобов'язати відповідача відновити виплату її пенсії, як інваліду III групи, з 01 червня 2015 року в повному обсязі.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу виплат пенсії як інваліду III групи та зобов'язано відповідача відновити їй виплату пенсії як інваліду III групи з 14 листопада 2016 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає їй права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому з 01 червня 2015 року вона перестала бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися у повній мірі.

Колегією суддів установлено, що з 20 липня 2002 року позивач працює в Сквирському районному суді Київської області на посаді секретаря суду.

Згідно із довідки медико - соціальної експертної комісії від 26.07.2012 року, позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» довічно призначено пенсію по інвалідності III групи (загальне захворювання).

З 01.04.2015 року пенсія позивачу не нараховується та не виплачується.

14.11.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії.

Листом від 28.112016 року №44/Р-01 відповідач повідомив позивача, що підстави для відновлення пенсії відсутні.

Уважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася у суд з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку зазначеному рішенню відповідача, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Дійсно, до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було. Отже, з 01 червня 2015 року позивач мала право на відновлення виплати їй пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як інваліду III групи.

Разом із тим, судом першої інстанції не ураховано, що редакцію ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2016 році було змінено Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме: абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Тобто, із 01 січня 2016 року законодавець змінив підстави за якими тимчасово припиняється виплата пенсії вказаним особам, а саме: замість умови роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», зазначено таку умову як робота особи на посадах та на умовах, передбачених, зокрема Законом України «Про державну службу».

Таким чином, оскільки позивач працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», є інвалідом III групи (загальне захворювання), з 01 січня 2016 року на неї розповсюджується тимчасове припинення пенсії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Позивачем не подано апеляційної скарги на постанову Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову за період до 14 листопада 2016 року.

З урахуванням викладеного, а також того, що з 01 січня 2016 року дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позову у цій частині.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», відповідач тимчасово припинив виплату пенсії позивачу, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому колегія суддів дійшла до висновку, що припинення виплати пенсії є законним, а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з 14 листопада 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сквирському районі Київської області - задовольнити.

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.