Справа № 826/23065/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг»

до

Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відповідач в судове засідання не з’явився, письмових заперечень проти позову не надав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» з питань дотримання вимог правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із товариством з обмеженою відповідальністю «Про сервіс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал».

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 416667,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.04.2015 №170/26-57-22-04-10/37486227 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Про сервіс» за договором про надання послуг від 02.07.2014 №389 та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» за договором поставки від 23.05.2014 №338.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Про сервіс» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 02.07.2014 №389, відповідно до якого виконавець зобов’язується організовувати та забезпечувати надання послуг відповідно до умов цього договору та усних вказівок замовника, а саме: організовувати та забезпечувати пакування та розпакування вантажу замовника, а також забезпечити надання послуг по комплектації та розкомплектації замовлень відповідно до умов цього договору, а замовник в свою чергу, зобов’язується оплатити надані за цим договором послуги виконавцю.

Згідно підпункту 1.2 пункту 1 договору замовник зобов’язаний прийняти надані послуги та оплатити їх згідно умов договору та за тарифами, визначеними в Додатку №1 до цього договору, підписаного сторонами.

Послуги надаються за адресою: місто Київ, провулок Радіщева, 18 (підпункт 1.4 пункту 1 договору).

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 02.07.2014 №389, податкових накладних, актів надання послуг, рахунків на оплату, платіжних доручень.

Суд наголошує, що позивачем не надано Додатку №1 до договору, який відповідно до підпункту 5.1 є невід’ємною частиною договору.

Також позивачем не надано доказів наявності складського приміщення на праві власності чи користування за адресою: місто Київ, провулок Радіщева, 18.

Окрім того, позивачем не доведено, що у товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» відсутня можливість самостійного виконання послуг, замовлених у товариства з обмеженою відповідальністю «Про сервіс», та не обґрунтовано економічну доцільність залучення даного контрагента до виконання роботи передбаченої в спірному договорі.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Кепітал девелопмент трейдінг» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» (постачальник) укладено договір поставки від 23.05.2014 №338, відповідно до якого постачальник зобов’язується поставляти і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов’язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договору від 23.05.2014 №338, видаткових накладних, податкових накладних, рахунків на оплату, платіжних доручень.

Суд наголошує, що в даному договорі відвантаження покупцю товару здійснюється за адресою: місто Київ, провулок Радіщева, 18, проте доказів наявності за цією адресою у позивача складу відсутні в матеріалах справи.

Враховуючи, що даний договір за своєю природою є договором поставки, то позивач повинен був надати пояснення яким чином здійснювалося транспортування товару, оскільки пунктом 7 договору передбачено застосування правил Інкотермс в редакції 2010 року, без уточнення чиїм саме транспортом та за чий рахунок транспортується товар.

Окрім того, суд проаналізувавши надані позивачем первинні документи встановив, що вони містять недоліки, зокрема, в рахунках на оплату відсутні ініціали особи, яка їх виписала, у видаткових накладних відсутні ініціали особи, яка отримала товар та відсутні дані довіреностей, які надають право на отримання товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження здійсненої оплати за спірними договорами, позивачем надано платіжні доручення, однак на них відсутні відмітки банку про проведення платежу.

Також суд звертає увагу, що позивачем не доведено ділової мети та економічної доцільності вище зазначених господарських операцій.

Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.