Справа № 806/1569/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Житомир справа № 806/1569/17

категорія 8.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Ясинська К.В.,

за участю:

представника позивача Кобилинського П.І.,

представника відповідача Татарчука Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.05.2017 року,

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду із позовом, в якому просить Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 22 травня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було проведено планову документальну виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, про що складено акт перевірки №224/06-30-14-14/01056244 від 11.05.2017 року. Вказує, що за результатами виявлених порушень контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.05.2017 року, яким до позивача за порушення норм з регулювання обігу готівки застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6 310,37 грн. Наголошує, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним, винесене із порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

На думку позивача, контролюючим органом пропущено строк для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, визначений ст. 250 Господарського кодексу України. Також зазначає, що позивачем буди надані усі необхідні підтвердні документи на спростування висновків про наявність порушень, викладених у акті перевірки №224/06-30-14-14/01056244 від 11.05.2017 року. Вказує, що надавачами послуг працівникам виступали платники податків, що звільнені від застосування реєстраторів розрахункових операцій, а отже і не були зобов'язані надавати покупцям готельних послуг фіскальний чек, товарний чек чи сліп з терміналу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у додаткових поясненнях до мотивувальної частини позову від 21 червня 2017 року (а.с. 105-108).

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов вих. №486/06-30-10-03 від 21.06.2016 року (а.с. 154-155) та додаткових поясненнях вих. №556/06-30-10-03 від 12.07.2017 року (а.с. 162).

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог з наступних підстав.

Встановлено, що на підставі направлень від 16.03.2017 року №512,513,514,515,516,517 від 07.04.2017 року №645 виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області, відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п.77.2 п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, наказу ГУ ДФС у Житомирській області від 06.03.2017 року №344 та плану проведення документальних перевірок, посадовими особами контролюючого органу проведена комплексна планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Приватним акціонерним товариством «Товкачівський ГЗК» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт №224/06-30-14-14/01056244 від 11 травня 2017 року (а.с. 7-78)

Як встановлено із наявної у матеріалах справи копії акту перевірки №224/06-30-14-14/01056244 від 11 травня 2017 року, вказаний акт було підписано та примірник акту із додатками отримано 11.05.2017 року головним бухгалтером ПрАТ «Товкачівський ГЗК» М.А. Костюченко. (а.с. 78)

Відповідно до пп. 3.7.2 п. 3.7 розділу III акту перевірки №224/06-30-14-14/01056244 від 11 травня 2017 року, перевіркою встановлено порушення вимог п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року, а саме: відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 6 310,37 грн. (а.с. 72)

Головним управлінням ДФС у Житомирській області було здійснено розрахунок штрафних санкцій до перевірки ПрАТ "Товкачівський ГЗК", відповідно до якого за порушення вимог п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірів 6 310,37 грн. (а.с. 80)

За результатами проведеної перевірки та на підставі виявлених порушень, зазначених у акті перевірки №224/06-30-14-14/01056244 від 11 травня 2017 року, Головним управлінням ДФС у Житомирській області винесено податкове повідомлення-рішення № 6 від 22.05.2017 року, яким до позивача за порушення п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року та на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та абз. 6 ст. 1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 року застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 6 310,37 грн. (а.с 81)

Вказаний розрахунок пені разом із податковим повідомленням-рішенням № 6 від 22.05.2017 року були надіслані ПрАТ "Товкачівкий ГЗК" супровідним листом вих. №1977/6/06-30-14-06-13 від 22.05.2017 року. (а.с. 79)

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № 6 від 22.05.2017 року та вважаючи його протиправним, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затверджено постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637. (Далі - Положення №637).

Згідно п. 2.11 Положення №637, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.1 Положення №637 встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно п. 3.2 Положення №637, касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до преамбули Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", метою його видання є вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб'єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті в Україні.

Статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які в повній мірі або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Абзацом 6 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 передбачено, що за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, до суб'єкта підприємницької діяльності застосовуються штрафні санкції у розмірі сплачених коштів.

Зазначена норма Указу передбачає застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій за порушення ним порядку відображення в облікових документах каси підприємства витраченої підзвітними особами готівки без подання ними підтверджуючих документів (товарного або касового чеку, квитанції до прибуткового ордера, інших письмових документів).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що застосовані відповідачем штрафні (фінансові) санкції є адміністративно-господарськими санкціями, строки застосування яких передбачені ст. 250 Господарського кодексу України, тож відповідач порушив строки, встановлені у статті 250 Податкового кодексу України.

Частиною 1 ст. 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 статті 250 Господарського кодексу України, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI, зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Закон України від 02.12.2010 № 2756-VI набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, тобто, з 01.01.2011 року.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.265. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 58.2. ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, з 01.01.2011 (часу набрання чинності Податковим кодексом України) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов'язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що твердження позивача про необхідність застосування відповідачем при нарахуванні позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за N 40/10320), строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України, є помилковою.

Вказана правова позиція також викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.10.2016 року № К/800/15727/15.

Водночас, надаючи правову оцінку обґрунтованості застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 до ПрАТ "Товкачівський ГЗК" та правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 6 від 22.05.2017 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підзвітні особи позивача надавали до авансових звітів такі письмові документи, як рахунки, рахунки-фактури, квитанції до прибуткового касового ордеру, квитанції, що не суперечить положенням абз. 6 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Відповідно до п. 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Судом в ході судового розгляду було оглянуто та досліджено копії авансових звітів і долучені до них розрахункові документи, що подавалися підзвітними особами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ( а.с. 118-151).

Так, відсутність розрахункових документів встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг щодо авансового звіту підзвітної особи ОСОБА_5 від 21.09.2015 спростовується наявною у матеріалах справи копією рахунка-фактури №СФ-0000023 від 17.06.2015 на суму 340,00 грн. та копією квитанції до прибуткового касового ордеру №97 від 18.09.2015 на суму 340,00 грн. ( а.с. 122).

Твердження про відсутність розрахункового документу встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг за авансовим звітом підзвітної особи ОСОБА_6 від 09.10.2015 спростовуються наявною у матеріалах справи копією рахунка-фактури №СФ-0000023 від 06.10.2015 на суму 700,00 грн. та копією квитанції до прибуткового касового ордеру №60 від 08.10.2015 на суму 700,00 грн. ( а.с. 124).

Відсутність розрахункових документів встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг щодо авансового звіту підзвітної особи ОСОБА_8 від 28.03.2016 спростовується наявними у матеріалах справи копіями рахунку на суму 480,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордера від 25.03.2016 на суму 480,00 грн. (а.с. 131).

Твердження про відсутність розрахункового документу встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг щодо авансового звіту ОСОБА_6 від 04.05.2016 року, спростовуються наявними у матеріалах справи копіями рахунка-фактури №СФ-0000025 від 25.04.2016 на суму 750,00 грн. та копією квитанції до прибуткового касового ордеру №50 від 28.04.2016 на суму 750,00 грн. ( а.с. 133).

Доводи відповідача про відсутність розрахункових документів встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг щодо авансового звіту ОСОБА_9 від 12.10.2016 року, спростовуються наявними у матеріалах справи копіями рахунку від 10.10.2016 року на суму 410,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.10.2016 року на суму 410,00 грн. (а.с. 137).

Відсутність розрахункових документів встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг щодо авансового звіту підзвітної особи ОСОБА_10 від 12.10.2016 спростовується наявними у матеріалах справи копіями рахунку від 10.10.2016 року на суму 460,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.10.2016 року на суму 460,00 грн. (а.с. 141).

Твердження про відсутність розрахункового документу встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг за авансовим звітом підзвітної особи ОСОБА_13 від 12.10.2016 спростовується наявними у матеріалах справи копіями рахунку від 10.10.2016 року на суму 410,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.10.2016 року на суму 410,00 грн. (а.с. 145).

Доводи відповідача про відсутність розрахункових документів встановленої форми та змісту, що підтверджує вартість оплачених послуг за авансовим звітом підзвітної особи ОСОБА_12 від 12.10.2016 спростовується наявними у матеріалах справи копіями рахунку від 10.10.2016 року на суму 460,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.10.2016 року на суму 460,00 грн. (а.с. 149).

Враховуючи положення статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", суд приходить до висновку, що у позивача були наявні оригінали письмових документів, що підтверджували факт витрачання виданих під звіт коштів.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб'єкта господарювання.

Пунктом 6 статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР визначено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Згідно п. 296.10 ст. 296 Податкового кодексу України, Реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку:

- першої групи;

- другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Так, згідно свідоцтва платника податків НОМЕР_1 ОСОБА_14 є платником єдиного податку, група 2, ставка єдиного податку - 20%. (а.с. 126)

Як встановлено із копії свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_2, ОСОБА_15 є платником єдиного податку, група 3, ставка єдиного податку - 5%. (а.с. 138)

Суд наголошує, що платники податків - надавачі готельних послуг, які надавали послуги підзвітним особам є платниками податків, що звільнені від застосування реєстраторів розрахункових операцій, а отже і не були зобов'язані надавати покупцям готельних послуг фіскальний чек, товарний чек чи сліп з терміналу.

Враховуючи вищевикладене надані позивачем та досліджені судом документи не суперечать положенням абзацу 6 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", а тому оцінюються судом як належні та підтверджуючі документи про сплату підзвітною особою готівкових коштів.

Водночас, представником позивача в судовому засіданні було визнано допущення поручень відносно авансових звітів ОСОБА_4 №246 від 11.06.2014 на суму 707,30 грн. та №247 від 16.06.2014 на суму 402,00 грн., а також щодо авансового звіту ОСОБА_7 №508 від 12.10.2015 на суму 1191,07 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачем в ході судового розгляду було самостійно визнано правомірність застосування контролюючим органом до ПрАТ "Товчкачівський ГЗК" штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2300,37 грн.

Штрафні санкції, застосовані за порушення, що не були визнані позивачем, не знайшли свого підтвердження у повному обсязі та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не доведено, а позивачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано правомірність винесення податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 22 травня 2017 року в частині 4010 грн., а тому позовні вимоги ПрАТ "Товкачівський ГЗК" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до платіжного доручення №84 від 30 травня 2017 року на суму 3 200,00 грн., позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200 грн. 00 коп.

Враховуючи часткове задоволення позовних та керуючись ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне присудити Приватному акціонерному товариству "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" 1600 грн. 00 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 158-163, 167, 186 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 22 травня 2017 року у розмірі 4 010 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" 1 600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 21 липня 2017 р.