Справа № 552/4147/17
Суддя: Васильєва Л. М.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4147/17
Провадження № 2-а/552/175/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2017 року суддя Київського районного суду м. Полтави Васильєва Л.М. розглянув у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов»язання відповідача вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

04.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання дій протиправними та зобов»язання відповідача вчинити певні дії, обґрунтовував позов тим, що в період з 11.09.1998 року до 13.12.2016 року він працював суддею, спочатку суддею Куйбишевського районного суду м. Донецька ( 11.09.1998 -12.04.2002 роки), а потім суддею апеляційного суду Донецької області. На підставі рішення Вищої ради юстиції за № 3194/0/15-16 від 18.02.2016 року про звільнення його з посади судді апеляційного суду Донецької області у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, наказом голови апеляційного суду Донецької області № 414-к від 13.12.2016 року він був відрахований із апеляційному суду у зв»язку з поданням заяви про відставку. 14.12.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У березні 2017 року йому надійшов лист відповідача, з якого він довідався, що йому призначене щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді з урахуванням лише повних 18 років стажу роботи на посаді судді. 12.05.2017 року він письмово звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 90% від заробітку, однак листом від 02.06.2017 року відповідач відмовив йому у перерахунку призначеного довічного утримання. Рішення відповідача вважає неправильним, а мотиви відмови в задоволенні його вимог такими, що не відповідають чинному законодавству. Просив суд визнати дії Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову, викладену в листі від 02.06.2017 року за в проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90% від заробітної плати неправомірними та зобов»язати відповідача зарахувати до його стажу роботи, що дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 07.05.1972 року по 24.05.1974 року, роботу на посаді слідчого , начальника слідчого відділення органів внутрішніх справ з 20.07.1990 року до 11.09.1998 року. Зобов»язати відповідача здійснити, з урахуванням повних 28 років стажу судді перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% заробітку працюючого судді на відповідній посаді, та її виплату без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 14 грудня 2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат. Стягнути з понесені ним витрати по справі.

Відповідач надав суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не звертався до них із заявою, встановленого зразка, для перерахунку пенсії.

Розглянувши справу у порядку скороченого провадження суддя дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач в період з 11.09.1998 року до 13.12.2016 року працював суддею Куйбишевського районного суду м. Донецька ( 11.09.1998 -12.04.2002 роки), а потім суддею апеляційного суду Донецької області.

На підставі рішення Вищої ради юстиції за № 3194/0/15-16 від 18.02.2016 року про звільнення його з посади судді апеляційного суду Донецької області у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України наказом голови апеляційного суду Донецької області № 414-к від 13.12.2016 року він був відрахований із апеляційному суду у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 грудня 2016 року №19 апеляційний суд Донецької області встановив стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання 28 років 05 місяців 07 днів ( а.с. 15).

До вказаного стажу зарахована робота позивача на посаді судді, а також проходження строкової військової служби з 07.05.1972 року по 24.05.1974 року, роботу на посаді слідчого , начальника слідчого відділення органів внутрішніх справ з 20.07.1990 року до 11.09.1998 року, що підтверджується його трудовою книжкою ( а.с.-11) та довідкою-витягом послужного списку позивача, як колишнього працівника УМВС України в Донецькій області ( а.с. 19-20).

14.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розпорядженням відповідача від 20.01.2017 року позивачеві призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітку судді та при цьому був врахований стаж судді тільки 18 років, про що відповідач повідомив позивача листом № 97/111-17 від 02.03.2017 року та направив на його адресу розпорядження від 20.01.2017 року.

Враховуючи вимога ч. 2 статті 11 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та визнати дії відповідача про нарахування позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням його стажу роботи судді тільки 18 років неправомірними з наступних підстав.

Із подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 грудня 2016 року №19 апеляційний суд Донецької області встановив стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання 28 років 05 місяців 07 днів ( а.с. 15).

Питання визначення стажу роботу на посаді судді, який дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, були врегульовані нормами наступних законів та інших нормативно-правових актів України:

- Верховною ОСОБА_2 України 15 грудня 1992 року прийнято Закон № 2862-ХІІ «Про статус суддів», у абзаці 2 частини четвертої статті 43 якого було визначено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР; час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

- У статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів було передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів», періоду проходження строкової військової служби.

- Відповідно до пункту 3.1 Постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», в якій постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 11 червня 2008 року № 545 (набрала чинності з 1 березня 2008 року) було внесені зміни, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання: за умови роботи на посаді судці не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарний період проходження строкової військової служби.

- 7 липня 2010 року Верховною ОСОБА_2 України прийнято Закон № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» положеннями частини першої статті 131 було встановлено: «До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишньою Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії судців України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу».

В той же час, у пункті 11 розділу XIII «Перехідні положення» цього Закону законодавцем було передбачено, що судді, призначені на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, тобто Закон України №2862 від 15 грудня 1992 «Про статус суддів», який діяв станом на 05.08.1998 рік, тобто на момент призначення мене суддею Указом Президента України за №846/98.

Верховною ОСОБА_2 України 12 лютого 2015 року за № 192-УІП був прийнятий Закон «Про забезпечення права на справедливий суд», який в новій редакції викладений Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ ( набрав законної сили 28 березня 2015 року).

- У Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України визначив порядок його виконання, згідно якого застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192- УІП, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законодавець, вказуючи на те, що підставою для збільшення розміру грошового утримання судді у відставці на 2 відсотки за кожен рік роботи понад 20 років роботи на посаді судді, у наведених нормативно-правових актах виходив з того, що у ці двадцять років зараховується стаж в іншій юридичній діяльності, який дає право на відставку, хоча й не пов'язаний з перебуванням на посаді судді.

- Законом України «Про Вищу раду правосуддя», який набрав чинності з 05 січня 2017 року підпунктом з) пункту 33 розділу III Прикінцеві та перехідні положення, були внесені зміни у пункт 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ в редакції від 12 лютого 2015 року № 192-УІП, згідно яких: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Відповідач у порушення вимог законодавства під час розрахунку та визначенні позивачеві розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, до стажу його роботи суддею не врахував календарний період дійсної військової служби та період роботи на посаді слідчого, начальника слідчого відділення в органах внутрішніх справ, внаслідок чого ним невірно був визначений відсоток розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стаж роботи позивача на посаді судді на час його звільнення становить 28 років 05 місяців 07 днів, як це зазначено у наданому у грудні 2016 року відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами ПФУ до Полтавського обєднаного управління ПФУ поданні апеляційного суду Донецької області з доданими відповідними документами, у тому числі і розрахунку стажу судді.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст.13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004).

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з частиною 3 статті 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню

незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Що узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC (2010)12): «Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та ОСОБА_3 ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Зі змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Починаючи з 1992 року Україна понад 20 років на конституційному (пункти 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України) та законодавчому (статті 43 Закону України № 2862-ХII від 15.12.1992 року «Про статут суддів», статті 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453 VI «Про судоустрій і статус суддів» та статті 141 цього Закону, у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням викладеного, суддя погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків, оскільки право на довічне грошове утримання у такому розмірі у позивача виникло 14 грудня 2016 року.

Частиною 3 ст.138 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 08.07.2011 року передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, такі обмеження суперечать положенням Європейської хартії про закон ,,Про судоустрій і статус суддів" від 10 липня 1998 року та принципам верховенства права.

Відповідно до ч.6 ст.9 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ч. 1 ст. 94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню то підлягає стягненню з держави на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 640 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 94, 158-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Дії Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визначення стажу роботи на посаді судді Шик Віктора Володимировича - 18 років та призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітку судді визнати протиправними.

Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області при визначенні стажу ОСОБА_1, який дає йому право на отримання шомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці зарахувати стаж його роботи що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 07.05.1972 року по 24.05.1974 року, роботу на посаді слідчого , начальника слідчого відділення органів внутрішніх справ з 20.07.1990 року до 11.09.1998 року .

Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням повних 28 років стажу роботи судді, виходячи з 90% заробітку працюючого судді на відповідній посаді відповідно до довідки апеляційного суду Донецької області 13 12.2016 року за № 35-12/193/16 з 14 грудня 2016 року та провести виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії..

Суддя Л.М. Васильєва