Справа № 724/1632/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/1632/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Руснак А.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

13 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади с. Грозинці в особі Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Хотинському районі про визнання протиправним та скасування рішення в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та скасування в Державному в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до Територіальної громади с. Грозинці в особі Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та скасування в Державному в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельних ділянок.

Хотинський районний суд Чернівецької області постановою від 05.04.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти апеляційної скарги та просили у її задоволенні відмовити, решта осіб у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 26 липня 2011 року рішенням Грозинецької сільської ради № 52/05-2011 позивачу ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,20 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в урочищі «Березова» с. Грозинці із земель запасу сільської ради (а.с.12).

Згідно рішення Грозинецької сільської ради № 63/06-2011 від 15 листопада 2011 року позивачу було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2091 га. - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Березова» с. Грозинці, Хотинського району, Чернівецької області (а.с. 13).

Відповідно до вказаних рішень нею було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

28.12.2015 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Хотинському районі було прийнято рішення № РВ - 015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яким позивачу було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини ( а.с. 27).

Згідно, акту від 19.10.2016 року, розглянутого Грозинецькою сільською радою на підставі заяви позивача, наданого до матеріалів справи, вбачається, що у 2014 році Грозинецькою сільською радою прийнято рішення № 241/23 - 2014 від 04.11.2014 року, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку розміром 0,35 га. ОСОБА_5, та 0,35 га. ОСОБА_2, які знаходяться по АДРЕСА_1 і являються суміжними із земельною ділянкою позивача в справі ОСОБА_4 та при розробці проекту землеустрою була допущена помилка, яка і призвела до накладки земельної ділянки виділеної ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на раніше виділену земельну ділянку позивача (а.с. 16).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.11.2016 року відділом Держгеокадастру у Хотинському районі на адвокатський запит було надано відповідь та копію рішення № РВ - 015 про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та копії документів з технічної документації на земельні ділянки, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в тому числі і копію рішення Грозинецької сільської ради від 19 березня 2015 року № 279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність».

Згідно п. 1 вказаного рішення вбачається, що цим рішенням було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Однак, позивач вважаючи, що рішення Грозинецької сільської ради від 19 березня 2015 року № 279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує його право як власника земельної ділянки, звернувся до суду із позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Земельного кодексу України, прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як досліджено із змісту позову, позивач просить визнати протиправним і скасувати рішення Грозинецької сільської ради від 19 березня 2015 року № 279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В даному випадку Грозинецька сільська рада Хотинського району Чернівецької області реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 09 грудня 2014 р. у справі №21-308а14 та від 16 грудня 2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244 КАС України.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи вищевикладене, суд І інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказану справу потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади с. Грозинці в особі Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Хотинському районі про визнання протиправним та скасування рішення в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та скасування в Державному в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельних ділянок закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 липня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.