Справа № 802/993/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

20 липня 2017 р. Справа № 802/993/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання не законною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області в якому просить суд визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2017 року за №Ф-194-17.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 02.03.2017 року сформовано та надіслано на адресу ОСОБА_3 вимогу про сплату заборгованості по єдиному внеску у розмірі 3788,14 грн. На переконання позивача, зазначена вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки, вона є інвалідом третьої групи та відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільнена від сплати єдиного внеску.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечували проти позову з підстав наведених у письмових заперечення, що долучені до матеріалів справи. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до переконання про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (інд. номер НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа - підприємець з 20.11.2013р., що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 5).

Згідно Свідоцтва платника єдиного внеску серії НОМЕР_2 від 10.05.2012 р., позивач є платником єдиного внеску другої групи та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до довідки з акту огляду МСЕК серії 12 ААА №055691 від 29.10.2015 року ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності строком на три роки до жовтня 2018 року.

07.02.2017 року позивачем подано до Немирівської ОДПІ звіт по суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік по формі №Д5. Так, згідно звіту ОСОБА_4 визначила собі зобов'язання зі сплати єдиного внеску за 2016 рік у розмірі 3797,64 грн.

Немирівською ОДПІ 02.03.2017 року сформовано та надіслано на адресу ОСОБА_3 вимогу про сплату заборгованості по єдиному внеску у розмірі 3788,14 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 названого Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 4 названої статті Закону особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, стаття 4 Закону виключає з числа платників єдиного соціального внеску фізичних осіб - підприємців, яким встановлено інвалідність, отримують пенсію або соціальну допомогу, окрім випадків добровільної участі цих осіб в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказане узгоджується також із позицією Верховного суду України, що висвітлена у постановах від 15.04.2015 (справа №21-25а14), від 20.05.2014 року (справа №21-149а14) та від 24.03.2015 року (справа №21-103а15).

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи та, виходячи з наведених вище положень ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", звільнена від сплати за себе єдиного внеску. При цьому позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 названого вище Закону платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч. 3 названої статті Закону особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, добровільна участь особи у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування можлива лише після укладення договору про добровільну участь з органом доходів і зборів.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач не зверталася до податкового органу із заявою про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та не укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а надала звіт із своєю необізнаністю, помилково.

За таких обставин, враховуючи, що позивач на підставі п.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільнена від сплати єдиного внеску, як інвалід третьої групи за загальним захворюванням та не укладала угоди щодо добровільної участі у системі державного соціального страхування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для формування відповідачем податкової вимоги, оскільки борг зі сплати єдиного внеску у позивача відсутній.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі викладеного, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати не законною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2017 року за №Ф-194-17.

Стягнути з Головного управління ДФС у Вінницькій області (, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень відповідно до платіжного доручення №12 від 22.06.2017р.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: