Справа № 462/3781/16-а
Суддя: Кирилюк А. І.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/3781/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, /треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3/ про визнання протиправним та скасування розпорядження органу місцевого самоврядування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2016 року № 291 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1.». Свої вимоги мотивує тим, що вказаним розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії,їй рекомендовано в термін до 01.06.2016р. демонтувати цегляний гараж розм. 3,00x6,00м, самочинно побудований на землях комунальної власності. Пунктом 3 даного розпорядження зобов'язано ЛКП «Граніт» у випадку невиконання вимог розпорядження підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації документи для заявлення позову в суд про примусове виконання даного розпорядження.З вказаним розпорядження остання не погоджується, вважає таке протиправним. З огляду на наведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеному, просить позов задовольнити. Треті особи подали заяви до суду про підтримку позову.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучі належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, однак в поясненнях, наданих у судовому засіданні 27.03.2017 року зазначив, що розпорядження є законним та обгрунтованим, проти задоволення позову заперечує.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності третіх осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, однак матеріалів справи є достатньо для розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

У ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Судом встановлено, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2016р. №291 «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1.» затверджено висновок міжвідомчої комісії,ОСОБА_1 рекомендовано в термін до 01.06.2016р. демонтувати цегляний гараж розм. 3,00x6,00м, самочинно побудований на землях комунальної власності./а.с.4/ Крім того вказаним розпорядженням позивачку попереджено, що у разі невиконання останньою вимог розпорядження, зобов'язано ЛКП «Граніт» підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації документи для заявлення позову в суд про примусове виконання даного розпорядження.

Як видно із розпорядження, винесення такого було результатом розгляду в тому числі звернень сусідки позивачки - мешканки АДРЕСА_3 ОСОБА_4 Разом з тим, при винесенні розпорядження відповідачем не було достовірно встановлено хто є власником самочинно встановленого гаражу, та хто є особою, що збудувала вказаний об'єкт.

Крім того, відповідно до Положення про порядок врегулювання питань самочінного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням Виконкому ЛМР № 835 від 09.09.2011 року, позивач звертався до відповідача для отримання дозволу на експлуатацію спірного гаражу. А листом від 04.05.16 року № 32-1598 відповідач надав позивачу список документів необхідних для розгляду на міжвідомчій комісії для отримання дозволу на експлуатацію спірного сарая /а.с. 114, 116/. Чому змінилась думка відповідача через через день - 06.05.16 року і ним було винесено спірне розпорядження, відповідачем не з'ясовано та суду не доведено.

Судом встановлено, що на момент винесення розпорядження, власником АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та члени його сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 14.12.1999 року, що підтверджується свідоцтвом № 15278-3 про право власності на квартиру./а.с.59/ Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, у вище вказаній квартирі проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1./а.с.73,84/

З матеріалів справи, а саме з викопіювання з кварталу, станом на 30.07.1953 року, на земельній ділянці, залишеній у користування за будинком № 41, крім вказаного будинку знаходились також і інші споруди, серед яких була і нежитлова споруда, яка є складовою частиною технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1

Крім того, з таблиці «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» вказано що роком побудови гаражу під літ. «В» є 1990 рік./а.с.8-38/

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що вона спірний об'єкт не будувала, пояснила, що проживають в квартирі з 1999 року, він був побудований раніше, ні вона, ні її чоловік, його не споруджували. Натомість відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували такі доводи позивача, зокрема, не представлено будь-яких даних про те, чи проводилось обстеження прибудинкової території на АДРЕСА_1 з 1999 року по 2016 року, якими було б зафіксовано відсутність самочинного будівництва.

Відповідно до статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок. З аналізу цієї статті зрозуміло, що зобов'язати знести самочинне будівництво можна лише особу, яка здійснила самочинне будівництво.

Крім цього, як видно з матеріалів справи, головним інженером ЛКП «Граніт» 20.04.2016 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП щодо самочинного встановлення цегляного гаражу. Згідно постанови № 88 від 27 квітня 2016 року ОСОБА_1 самочинно здійснила будівництво цегляного гаражу р. 3,0х6,0 м. на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1

Однак з огляду на диспозитивний характер відносин що виникли між позивачем та відповідачем, суд не може визнати цю постанову доказом того, що саме позивачкою було здійсно самочинне будівництво, як це стверджує відповідач. Крім того, з вищевказаного викопіювання вбачається, що такий гараж було збудовано 1953 році, тоді як сім'я позивачки стали власниками квартири АДРЕСА_2 лише в 1999 році. Від так слідує, що ні позивачка ні члени її сім'ї не могли вчинити самочинне будівництво вказаного гаражу.

Крім того, думка про необхідність демонтажу спірного об'єкта нерухомості, що була висловлена Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради протирічить думкі висловленої Департаментом містобудування Львівської міської ради в листі від 13.10.16 року № 24-292 /а.с. 57/

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Тому, враховуючи назву документа виданого відповідачем - "Розпорядження", зміст п.п. 3, 4 вказаного документа, що передбачають контроль за виконанням "рекомендації" /п.2/ та можливість подання позову "про примусове виконання розпорядження" /п.3/, очевидність думки висловленої органом місцевого самоврядування, індивідуально-правовий характер оскаржуваного акту, що стусується прав та інтересів ОСОБА_1, порушення порядку розгляду зверненя позивача, передбаченого Положення про порядок врегулювання питань самочінного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням Виконкому Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року, переконують суд в порушенні прав та законних інтересів позивача виданним актом.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст.162 КАС України у разі задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач прийняв оскаржуване розпорядження №291 від 06.05.2016 року «Про самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1.» необґрунтовано, в порушення прав та законних інтересів позивача, на підставі неперевірених, недостовірних даних, без виконання всіх обов'язків та шляхом, передбачених законом, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а оскаржене розпорядження - скасуванню, як протиправне.

Керуючись ст.ст. 12,14,18,159,160,161,163,170 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2016 року № 291 «Про самочинне будівництво, здійснене гр.. ОСОБА_1.».

Постанова може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлений 18.07.17. Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя