Справа № 522/15721/16-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/15721/16-а

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Погрібний С.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретарів судового засідання Дейнеги С.Є., Нехожиної О.О.,

представника відповідачів Ходаковської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради та Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради та Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, треті особи Одеська обласна державна адміністрація, Український інститут національної пам'яті, про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради та Одеського міського голови Труханова Г.Л., треті особи Одеська обласна державна адміністрація, Український інститут національної пам'яті, в якому просив визнати незаконною бездіяльність Одеського міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений п. 6 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» строк рішення про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті та про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму на території м. Одеси; визнати незаконною бездіяльність Одеського міського голови, яка полягає у неприйнятті у встановлений п. 6 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» строк розпорядження про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті та про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму на території м. Одеси; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 5 000,0 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди й вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що Верховною Радою України 09 квітня 2015 року прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки». Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 цього Закону останній набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 20 травня 2015 року; для органів місцевого самоврядування встановлений законом шестимісячний строк на його виконання сплив 21 листопада 2015 року й сплив також і строк на виконання вимог цього закону, встановлений для сільських, селищних й міських голів 21 лютого 2016 року.

Постановою Приморського районного суду від 06 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 був задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, що знайшла свій прояв у невиконанні вимог абзацу 1 пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», зокрема, щодо невиконання обов'язку органу місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж усіх пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати усі райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, усі інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, починаючи з 21 листопада 2015 року. Визнано протиправною бездіяльність Одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова, що знайшла свій прояв у невиконанні вимог абзаців 1 та 2 пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», зокрема, щодо невиконання обов'язку, у зв'язку з тим, що протягом зазначеного в абзаці першому пункту 6 зазначеного Закону строку міською радою в установленому цим Законом порядку не прийнято рішення про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, прийняти таке рішення у формі розпорядження у тримісячний строк, що обчислюється з моменту закінчення строку, встановленого абзацом першим пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», починаючи з 21 лютого 2016 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Одеська міська рада та Одеський міський голова Труханов Г.Л. подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволені позову ОСОБА_3

Позивач постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідачів Ходаковської О.Ю., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, 09 квітня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» (надалі - Закон), який відповідно до його ч. 1 ст. 7 набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 20 травня 2015 року (його опубліковано в газеті «Голос України»).

На виконання вимог вказаного закону 19 лютого 2016 року міським головою видано розпорядження №118 «Про скликання громадських слухань щодо обговорення проекту рішення Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року №4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси», пунктом 1 якого скликано на 09 березня 2016 року о 16 год. 00 хв. відповідні громадські слухання у приміщенні кінозалу Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1.

27 квітня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення №638-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси», яким міська рада у відповідності до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи рекомендації історико-топонімічної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради та результати громадських слухань, враховуючи положення Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», вирішила внести зміни до вказаного рішення 2005 року шляхом перейменування:

- вулиці Піонерської у вулицю Академічну;

- вулиці Жовтневої Революції у вулицю Юхима Геллера;

- вулиці Комінтерної у вулицю Петра Лещенка;

- вулиці Петровського у вулицю Юхима Фесенка;

- вулиці Колгоспної у вулицю Йосипа Тимченка;

- вулиці Щорса у вулицю Святослава Ріхтера;

- вулиці Затонського у вулицю Давида Ойстраха;

- провулку Щорса у провулок Людмили Гінзбург;

- провулку Колгоспного 1-ого у провулок Сергія Уточкіна;

- провулку Колгоспного 2-ого у провулок Сергія Ейзенштейна;

- провулку Стахановського 1-ого у провулок Данила Крижанівського;

- провулку Стахановського 2-ого у провулок Аполона Скальковського;

- провулку Стахановського 3-ого у провулок Олександра Стрдзи;

- шосе Ленінградського у шосе Київське;

- парку Ленінського комсомолу у парк Савицький;

- провулку Колгоспного у провулок Різницький.

Задовольняючи частково адміністративний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що наявні порушені права позивача як члена територіальної громади м. Одеси, оскільки протягом встановлених строків відповідачі не виконали відповідні вимоги Закону.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Так, відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статей 7, 140 та 141 Конституції України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування, яке надає право територіальним громадам самостійно вирішувати питання місцевого значення, але в межах, визначених Конституцією і законами України.

Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до положень ст. 3 вказаного Закону громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Частиною 3 ст. 24 Закону визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону міський голова, зокрема, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, представляє територіальну громаду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об'єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій юридичним особам та об'єктам права власності присвоюють, зокрема, сільські, селищні, міські ради - юридичним особам, майно яких перебуває у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, та об'єктам права власності, які за ними закріплені, а також вулицям, провулкам, проспектам, площам, паркам, скверам, бульварам, узвозам, проїздам, майданам, набережним, мостам.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» №317-VIІІ від 09.04.2015 року визначено Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

У разі якщо протягом зазначеного в абзаці першому цього пункту строку сільською, селищною, міською радою в установленому цим Законом порядку не прийнято рішення про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, таке рішення у формі розпорядження приймається відповідним сільським, селищним, міським головою (або особою, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) у тримісячний строк, що обчислюється з моменту закінчення строку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Таке розпорядження приймається з урахуванням вимог, встановлених цим Законом, статтею 3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об'єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті. Тобто, згідно з пункту 6 статті 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» відповідне перейменування об'єктів топоніміки мало здійснюватися з урахуванням пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті.

Відповідно до ст. 10 Статуту територіальної громади міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25 серпня 2011 року №1240-VІ, найменування і перейменування топонімічних об'єктів міста здійснюються міською радою або за її дорученням виконавчим комітетом з врахуванням географічних, історичних, національно-культурних та інших місцевих умов і особливостей, а також думки членів міської громади в порядку, визначеним цим Статутом на підставі висновків історико-топонімічної комісії при виконавчому комітеті міської ради.

Водночас слід підкреслити, що відповідно до абзацу 2 та 3 Розділу 7 Заключні положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у разі якщо протягом строку, визначеного абзацами першим і другим пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», сільські, селищні, міські ради або сільські, селищні, міські голови населених пунктів на території відповідної області в установленому Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» порядку не здійснять перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять у собі символіку комуністичного тоталітарного режиму, таке перейменування здійснюється розпорядженням голови відповідної обласної державної адміністрації (або особи, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження). Голова обласної державної адміністрації (або особа, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) зобов'язаний прийняти таке розпорядження у тримісячний строк, який обчислюється з моменту закінчення строку, визначеного абзацом другим пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Таке розпорядження приймається з урахуванням вимог, установлених Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», статтею 3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об'єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті.

У разі якщо протягом строку, визначеного пунктом 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», сільські, селищні, міські ради або сільські, селищні, міські голови населених пунктів на території відповідної області в установленому зазначеним законом порядку не здійснять демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, такий демонтаж здійснюється за розпорядженням голови відповідної обласної державної адміністрації (або особи, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження). Голова обласної державної адміністрації (або особа, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) зобов'язаний прийняти розпорядження про демонтаж у тримісячний строк, який обчислюється з моменту закінчення строку, визначеного абзацом четвертим пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

Апеляційний суд вважає адміністративний позов ОСОБА_3 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що ним заявлено позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідачів щодо невиконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» щодо обов'язку у визначений цим Законом строк здійснити демонтаж усіх пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

Судом першої інстанції в обґрунтування порушення прав позивача зазначено, що кожен член територіальної громади м. Одеси наділений правом вимагати від відповідачів своєчасного виконання приписів Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», оскільки в Україні запроваджено заборону пропаганди усіх видів символіки комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні.

Проте судом першої інстанції проігноровано, що нормами вищезазначених законів визначені конкретні наслідки невиконання міською радою та міським головою своїх повноважень у встановлений строк, оскільки у разі неприйняття міською радою протягом шестимісячного строку рішення про демонтаж та рішення про перейменування об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, такі рішення у формі розпоряджень приймаються відповідним міським головою. В свою чергу, у разі неприйняття у визначений законом строк таких розпоряджень міським головою, таке перейменування здійснюється розпорядженнями голови відповідної обласної державної адміністрації.

Так, як вже зазначалося вище, 27 квітня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення №638-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року №4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси.

Також, апеляційним судом встановлено та залишилося поза увагою суду першої інстанції, що 21.05.2016 року Головою Одеської обласної державної адміністрації Саакашвілі М. були прийняті розпорядження №303/А-2016 «Про перейменування об'єктів топоніміки у населених пунктах Одеської області» та №305/А-2016 «Про демонтаж пам'ятників і пам'ятних знаків комуністичного тоталітарного режиму».

Таким чином апеляційний суд констатує, що станом на день подачі позовної заяви до суду (тобто до 25 серпня 2016 року) відповідні вимоги Закону фактично вже були виконані частково відповідачами та частково Головою Одеської обласної державної адміністрації.

Проте, в постанові суду першої інстанції йдеться про формальне визнання судом бездіяльності відповідачів протиправною, що жодним чином не забезпечує відновлення певного порушеного права, свободи чи інтересу позивача та, відповідно, суперечить завданням адміністративного судочинства, адже у позовній заяві ОСОБА_3 не заявлено вимог про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії, в чому б могла полягати вимога щодо виконання імперативних приписів законів України.

Відтак, обраний позивачем спосіб захисту нібито порушеного права не забезпечує виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого ст. 2 КАС України, адже з частковим задоволенням заявлених позовних вимог ОСОБА_3 не відбулося дійсного відновлення його права, свободи чи інтересу, які фактично були відновлені у позасудовому порядку ще до подачі ним позову до суду.

Слід при цьому зауважити, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив виключно з факту порушення відповідачами строку, протягом якого відповідно до Закону мали бути вчинені дії з демонтажу пам'ятників та пам'ятних знаків, а також перейменування відповідних об'єктів топоніміки, а встановлюючи наявність права позивача оскаржити таку бездіяльність, суд керувався виключно правом особи вимагати від органів владних повноважень виконання приписів законодавства.

Водночас, позивачем не конкретизовано та судом взагалі не досліджувалось, в якій частині вимоги Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» залишилися не виконаними, в чому на день звернення до суду (25 серпня 2016 року) полягало порушення прав позивача внаслідок допущеної бездіяльності, зокрема, не з'ясовувалось, які об'єкти топоніміки, що підпадають під дію згаданого Закону, залишились не перейменованими, та щодо яких пам'ятників або пам'ятних знаків відповідного змісту не прийнято рішення про їх демонтаж, адже про такі обставини взагалі не зазначено в позовній заяві.

Натомість, ще раз слід наголосити, що на виконання положень Закону Одеською міською радою було прийнято рішення від 27.04.2016 року №638-УІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІУ «Про найменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеси», та Головою Одеської обласної державної адміністрації були винесені розпорядження від 21.05.2016 року №303/А-2016 «Про перейменування об'єктів топоніміки у населених пунктах Одеської області» та №305/А-2016 «Про демонтаж пам'ятників і пам'ятних знаків комуністичного тоталітарного режиму». При чому апелянти обґрунтовано звертають увагу на те, що про існування інших об'єктів, що не охоплені зазначеними актами, ОСОБА_3 у позові не зазначено.

Підсумовуючи усе викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність наявних порушених прав позивача на день його звернення до суду, що у відповідності до ст. 2 КАС України виключає можливість для задоволення його адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію довели та обґрунтували.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_3

В іншій частині постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржувалася, що, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції не повністю встановив обставини справи та допустив порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність рішення суду.

Відтак, апеляційна скарга Одеської міської ради та Одеського міського голови Труханова Г.Л. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради та Одеського міського голови Труханова Г.Л. задовольнити повністю, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов