Справа № 463/5504/16-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Львів 463/5504/16-а

2-а/463/62/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП від 15.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.11.2016р. відносно неї було винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Порушення проявилось в тому, що вона 15.11.2016р. близько 11.15 год. на вул. Коперніка, 7 у м. Львові, керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. НОМЕР_1, здійснила зупинку ближче 10 м від перехрестя вул. Коперніка та вул. Ф. Ліста, чим порушила вимоги п. 15.9 «ґ» ПДР України. Вважає таку постанову незаконною, оскільки відповідач не з'ясував особи, яка здійснила зупинку, керуючись виключно фактом, що вона підходила до автомобіля, знаючи при цьому, що вона не є його власником. Зважаючи на незадовільні погодні умови зупинка була вимушеною, оскільки спрацювала антиблокувальна система та існувала небезпечна дорожня обстановка. Крім того, незадовільним було також дорожнє покриття. Відповідно до вимог ПДР України, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини. Натомість, відповідач не з'ясував, що це була стоянка, а не зупинка. Відповідачем невірно кваліфіковані її дії не як зупинку, яка реально мала місце, а як стоянку в неналежному місці, що суперечить фактичним обставинам справи. На місці, де вона здійснила зупинку не було встановлено заборонного знаку. Відповідач не надав їй можливості надати пояснення з приводу обставин справи. Інспектор поліції, яка складала постанову скликала групу інспекторів, які чинили на неї психологічний тиск, внаслідок чого не могла адекватно реагувати на дану ситуацію. Умислу на вчинення правопорушення у неї не було. Тому, оскаржувану постанову просить скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Дали пояснення аналогічні вищенаведеним та крім цього вказала, що мала місце зупинка, а не стоянка. Така зупинка була вимушеною внаслідок незадовільних погодних умов. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Будучи присутнім в попередньому судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечував, оскільки дії позивача суперечили вимогам ПДР України. Остання допустила порушення, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З постанови від 15.11.2016р. (а.с.2) вбачається, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн., у зв'язку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що позивач 15.11.2016р. близько 11.15 год. на вул. Коперніка, 7 у м. Львові, керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. НОМЕР_1, здійснила зупинку ближче 10 м від перехрестя вул. Коперника та вул. Ф. Ліста, чим порушила вимоги п. 15.9 «ґ» ПДР України.

За правилами ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 15.9 «ґ», зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до оглянутого судом відеозапису обставин виявлення правопорушення та складання постанови про адміністративне правопорушення, автомобіль, за кермом якого сиділа позивач стояв безпосередньо біля перехрестя, що по факту, є порушенням вимог п. 15.9 «ґ» ПДР України.

Вказуючи про протилежне, позивач не надала жодного доказу протиправності складання відносно неї оскаржуваної постанови.

Суд не може погодитись з мотивами позову про те, що дії позивача були вчиненні вимушено у зв'язку з незадовільними погодними умовами.

З юридичної точки зору такі дії слід кваліфікувати як крайню необхідність.

За правилами ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Зміст крайньої необхідності визначають його умови, за яких дії особи в цьому стані не є адміністративним правопорушенням. У разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Крім того, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Логічного зв'язку між необхідністю здійснення зупинки з порушенням вимог ПДР України внаслідок незадовільних погодних умов суд не вбачає, як і не вбачає обставин, за наявності яких існувала небезпека, усунути яку можливо було виключно шляхом здійснення зупинки в забороненому місці.

Так само, не є вірними мотиви позову про те, що відповідач кваліфікував дії позивача як здійснення стоянки, оскільки про те, що дії позивача кваліфіковано як зупинку зазначено в самій постанові. Позивач підтвердила в судовому засіданні, що мала місце саме зупинка транспортного засобу, якою відповідно до вимог п. 1.10 ПДР України визнається припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

За правила п. 15.9 «ґ» ПДР України саме зупинку, а не стоянку заборонено здійснювати ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини.

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що постанова є незаконною та винесена з порушенням норм процесуального права. Діючи в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, після виявлення правопорушення, інспектор правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального так і процесуального права, внаслідок чого, правові підстави для скасування такої постанови відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 2, 17-19, 71, 105, 128, 160-163, 171-2 КАС України, ст. ст. 9, 17, 18, 33, 122, 251, 254, 256, 258, 268, 288, 293 КУпАП, суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 343694 від 15.11.2016 року, закриття справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.