Справа № 802/548/17-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/548/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

21 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представників відповідачів: Чернецького Р.В., Старостіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницького міського суду Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Вінницького міського суду Вінницької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Вінницького міського суду Вінницької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницький міський суд Вінницької області подали апеляційні скарги, у яких просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти послалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представники відповідачів доводи апеляційних скарг підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в них просили суд задовольнити їх, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 23.08.2016 року ОСОБА_2, будучи суддею Вінницького міського суду Вінницької області, звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

22.09.2016 року Верховною Радою України прийнято Постанову № 1600-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої ОСОБА_2 звільнено з посади Вінницького міського суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року № 608-к, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII "Про звільнення суддів", ОСОБА_2 відраховано зі штату Вінницького міського суду Вінницької області -30.09.2016 року, як такого, що звільнений у відставку.

11.10.2016 року позивач звернувся до Державної судової адміністрації України із заявою, у якій просив виплатити йому передбачену частиною 3 статті 43 Закону України "Про статус суддів", а в подальшому статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з відставкою. При цьому, позивач зазначив, що останній день його роботи припав на 30.09.2016 року, тобто під час дії статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року, яка передбачала виплату вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Листом від 20.10.2016 року № 01278-16-1372/16, Державна судова адміністрація України повідомила позивача, що частина перша статті 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", якою було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена із зазначеного Закону згідно із Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". Та зазначила, що оскільки заява позивача надійшла до Вищої ради юстиції та Постанова Верховної Ради України про відставку прийнята після набрання чинності вказаними змінами до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", правові підстави для нарахування та виплати йому вихідної допомоги відсутні.

Незгода позивача з відмовою ДСА України у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

При цьому згідно ч. 2, 3 ст. 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Водночас, Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

При цьому положеннями частини 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 01.04.2014 року) передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено з нього статтю 136, якою передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки як на дату подання ОСОБА_2 заяви про відставку (23.08.2016 року), так і на дату прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення його з посади судді (22.09.2016 року) був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII виключено статтю 136, що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.08.2016 року (К/800/22224/16), від 16.06.2016 року (К/800/49255/15), від 04.10.2016 року (К/800/17188/16, К/800/17202/16, К/800/17180/16), від 18.10.2016 (К/800/52210/15, К/800/6281/16).

В свою чергу, 30.09.2016 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, частина перша статті 143 якого визначає, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року № 608-к ОСОБА_2, як такого, що звільнений у відставку відраховано зі штату Вінницького міського суду Вінницької області 30.09.2016 року.

Таким чином, на момент прийняття вказаного наказу діяла норма ч. 1 ст. 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, що передбачала виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку, тобто право на отримання суддею вихідної допомоги нерозривно пов'язане з часом виходу судді у відставку.

Судом першої інстанції було встановлено, що після ознайомлення з проектом Постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів", за який проголосовано 22.09.2016 року, головою Вінницького міського суду Вінницької області 23.09.2016 року видано наказ № 597-к про припинення з 23.09.2016 року нарахування відповідних доплат до посадового окладу за вислугу років судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_2.

В той же час, наказ про відрахування ОСОБА_2 зі штату Вінницького міського суду Вінницької області, як такого, що звільнений у відставку, видано лише 30.09.2016 року.

Під час судового засідання було встановлено, що позивач до 30.09.2016 року отримував заробітну плату та отримав трудову книжку саме 30.09.2016 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було звільнено у відставку саме 30.09.2016 року і тільки після цієї дати позивач набув права на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді.

Окрім того, згідно ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на ОСОБА_2 поширюється дія норми ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Що стосується вимоги позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги звернуті до Державної судової адміністрації України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх судів, окрім Верховного Суду, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація.

При цьому згідно ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Оскільки позивач працював суддею у Вінницькому міському судді Вінницької області, саме на Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області покладено обов`язок нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу в зв`язку з відставкою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову в цій частині шляхом зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницького міського суду Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 липня 2017 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Залімський І. Г.