Справа № 806/576/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м.Житомир справа № 806/576/17

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представників позивача - Угланова І.М., Носенка А.М.,

відповідача - Шевченко О.В.,

представника відповідача - Шевченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Житомирської філії до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевченко Олени В'ячеславівни Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення № 31028012 від 19.08.2016, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Житомирської філії звернулось до суду з позовом, у якому, з урахуванням ухвали суду від 01.06.2017, просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олени В'ячеславівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.08.2016 № 31028012;

- визнати неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олени В'ячеславівни щодо відмови в державній реєстрації нерухомого майна позивача;

- зобов'язати виконавчий комітет Житомирської міської ради здійснити державну реєстрацію нерухомого майна позивача - будівлі гаражу (інв. № 010007) загальною площею 49,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, будинок, 7, з видачею документу, що підтверджує право власності позивача на це нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для прийняття спірного рішення став висновок державного реєстратора про відсутність документа, що підтверджує право власності на будівлю гаража. На переконання позивача, зазначений висновок відповідача є безпідставним, оскільки саме передавальний акт майна, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.07.2006 № 806, є правовстановлюючим документом на будівлю гаражу. Зазначив, що для державної реєстрації права власності на будівлю гаражу позивачем було подано відповідачеві повний перелік документів, передбачений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а саме: оригінали передавальних актів, затверджених наказами та накази Міністерства транспорту України та Міністерства транспорту та зв'язку України, з яких чітко прослідковується, що нерухоме майно передавалось у державну власність від держави в особі Міністерства транспорту України до Державного підприємства ВАТ "Житомирське ППЗТ", а надалі - від ВАТ "Житомирське ППЗТ" до ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ". Крім того, позивачем були надані інвентарні картки, що підтверджують перебування майна на балансі позивача. На думку позивача, у відповідача не було жодних правових підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на будівлю гаража, а спірне рішення прийнято з підстав, не передбачених Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні адміністративного позову. Пояснили, що спірне рішення прийнято правомірно, оскільки позивачем не було подано документу, що підтверджує право власності на будівлю гаражу.

Заслухавши пояснення представників сторін і відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Встановлено, що 02.07.2016 уповноважена особа ПАТ ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" подала до відповідача заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлю гаража, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, 7 (а.с. 97).

До заяви позивачем були додані наступні документи:

- квитанцію про сплату адміністративного збору від 02.07.2016 № 36;

- довіреність ПАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ"

- наказ ПАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" від 26.04.2011 № 91 "Про зміну назви Товариства";

- наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 22.11.2010 № 836 "Щодо приведення діяльності відкритих акціонерних товариств, що належать до сфери управління Мінтрансзв'язку до вимог Закону України "Про акціонерні товариства";

- наказ ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" від 17.07.2006 № 291 "Про приймання майна від відкритих акціонерних товариств, що реорганізуються, та передачу його у користування новоствореним філіям";

- наказ Міністерства транспорту України від 30.10.2001 № 746 "Про перетворення Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту у відкрите акціонерне товариство";

- наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.04.2006 № 396 "Про реорганізацію відкритих акціонерних товариств шляхом приєднання до ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту";

- наказ Міністерства інфраструктури України від 22.04.2011 № 65 "Про затвердження нової редакції Статуту приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту";

- наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.07.2006 № 806 "Про погодження та затвердження процедурних документів відкритих акціонерних товариств, що реорганізуються";

- акт приймання-передачі майна та майнових прав від 17.07.2006, затверджений наказом ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" від 17.07.2006 № 291;

- передавальний акт від 17.07.2017, затверджений наказом Міністерством транспорту та зв'язку України від 31.07.2006 № 806, та додатки № 1 та № 2 до нього;

- аудиторський висновок про достовірність передавального балансу відкритого акціонерного товариства "Житомирське МППЗТ" за процедурою реорганізації шляхом приєднання до ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ"

- інвентаризаційна справа № 17190 на будівлю № 7 по пров. ІІ Київському в м. Житомирі (а.с. 98-125).

06 липня 2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олена В'ячеславівна прийняла рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

19 серпня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олена В'ячеславівна винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Цим рішенням державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права приватної власності на будівлю гаража, що розташований у м. Житомир, провулок Київський, 2, будинок 7, за Приватним акціонерним товариством "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту". При цьому вказано, що розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 02.07.2016, та документи подані для проведення державної реєстрації, встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме відсутній документ, що підтверджує право власності на заявлений об'єкт - будівлю гаража. Нормативно рішення обґрунтовано статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, судом ураховано наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягає: право власності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV, забезпечення проведення державної реєстрації прав належить до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав.

Згідно зі п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною 2 вказаної статті Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (ч. 5 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Пунктом 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, далі - Порядок), визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації.

Водночас слід урахувати, що така відмова має бути прийнята у відповідності до ст. 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому з посиланням на норми закону та ніяким чином не містити декларативних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У контексті наведеного суд відмічає, що державний реєстратор, посилаючись у рішенні на ст. 24 Закону № 1952-IV, підставою для відмови у державній реєстрації зазначено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. При цьому рішення не містить посилання на підпункти ч. 1 ст. 24 цього Закону, які стали підставою для такої відмови.

Суд вважає, що вказана відмова містить непереконливі висновки державного реєстратора, оскільки містить посилання на альтернативні підстави такої відмови, а саме подані документи - "подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам" або "не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують". Зазначене призводить до неоднакового розуміння рішення реєстратора, ускладнює його оскарження в судовому порядку та є грубим порушенням вимог законодавства.

Також наведене свідчить на користь висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор не пояснив, в чому саме полягає невідповідність поданих документів вимогам законодавства чи неможливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, відповідно до ст. 2 КАС України.

Відсутність у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень конкретних обставин, на підставі яких державний реєстратор дійшов таких висновків, унеможливлює надання судом правової оцінки діям відповідача.

У судовому засіданні державний реєстратор указувала, що фактичною підставою для прийняття нею рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19 серпня 2016 р. № 31028012 слугувало те, що позивачем, окрім передавального акту, жодних інших документів, які б відповідно до законодавства підтверджували набуття, зміну або припинення прав на будівлю гаража за ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ" та ВАТ "Житомирське ППЗТ" надано не було.

Натомість позивач наголошував, що передавальний акт майна з наказом МТЗ у власність позивача є правовстановлюючим документом.

Надаючи оцінку таким доводам державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевченко О.В., суд ураховує слідуюче.

Згідно зі ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Частиною четвертою статті 18 Закону № 1952-IV визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Підстави для державної реєстрації прав закріплені у статті 27 Закону № 1952-IV.

Згідно зі частиною першою цієї статті Закону № 1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У пункті 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) указано, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Із аналізу наведеного випливає висновок, що перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначений згаданим Законом і Порядком, не є вичерпним.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно зі змісту Статуту Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 03 лютого 2014 року № 66, Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", заснованого відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 30 жовтня 2001 р. № 746, шляхом перетворення Державного підприємства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15 червня 1993 року № 210/93 (зі змінами та доповненнями). Товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та його філій, зокрема, Відкрите акціонерне товариство "Житомирське підприємство промислового залізничного транспорту" - 10001, м. Житомир, провулок 2-й Київський, 7. Засновником Товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України відповідно до Указу Президента України від 03.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", що є правонаступником Міністерства транспорту та зв'язку України, яке відповідно до Указу Президента України від 16.07.2004 № 811/2004 "Про утворення Міністерства транспорту та в'язку України" є правонаступником Міністерства транспорту України.

Наказом Міністерства транспорту України від 30.10.2001 № 746 "Про перетворення Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту у відкрите акціонерне товариство", поміж іншого, перетворено Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту у відкрите акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та затверджено акт передачі нерухомого майна до статутного фонду ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" (а.с. 27-28).

На виконання наказу Мінтрансзв'язку від 26.04.2006 № 396 та з метою завершення процедури реорганізації відкритих акціонерних товариств шляхом приєднання до ВАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", Міністерством транспорту та зв'язку України прийнято наказ від 31.07.2006 № 806, яким затверджено складені комісіями з реорганізації (припинення (приєднання) юридичних осіб відкритих акціонерних товариств підприємств промислового залізничного транспорту передавальні акти по товариствам, що реорганізуються, зокрема, по ВАТ "Житомирське підприємство промислового залізничного транспорту" (а.с. 29).

Відповідно до передавального акту від 17.07.2006, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.07.2006 № 806, ВАТ "Житомирське МППЗТ" передає, а ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" приймає у власність майно, права та обов'язки за статтями передавального балансу станом на 17.07.2006 (а.с. 30).

Згідно пункту 6 передавального акту від 17.07.2006, в результаті реорганізації ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" стає правонаступником щодо всіх зобов'язань ВАТ "Житомирське МППЗТ", що припиняється.

Із додатку 2 до передавального акту, який є його невід'ємною частиною, вбачається, що ВАТ "Житомирське МППЗТ", крім іншого, передало ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" гараж цегляний 2-х поверховий, розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, 7, вартістю 24001,92 грн (а.с. 31-32).

Наказом ВАТ "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" від 17.07.2006 № 251 (а.с. 103) прийнято згідно передавального акту, складеного комісією з припинення (приєднання) ВАТ "Житомирське ППЗТ" у власність майно, права та обов'язки за статтями передавального балансу (п.1); затверджено акти приймання - передачі майна та майнових прав від ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ", зокрема, Житомирській філії ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ" (пп. 2.4 п. 2); наділено майном та майновими правами, згідно з затвердженим передавальними актами, перераховані у п. 2 наказу філії ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ".

За змістом акту приймання - передачі майна та майнових прав від 17.07.06 (а.с. 108) та переліку майна у номенклатурі, що передається за процедурою реорганізації шляхом приєднання від ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ" до Житомирській філії ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ" (а.с. 112-113), гараж цегляний 2-х поверховий, розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, 7, вартістю 24001,92 грн передано Житомирській філії ВАТ "Київ - Дніпровське МППЗТ".

22.11.2010 Міністерством транспорту та зв'язку України прийнято наказ № 836 "Щодо приведення діяльності відкритих акціонерних товариств, що належать до сфери управління Мінтрансзв'язку до вимог Закону України "Про акціонерні товариства", яким відкритим акціонерним товариствам, у тому числі ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", визначено тип товариства - приватне (а.с. 33-34).

На даний час позивач є повним правонаступником ВАТ "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

За наведених обставин, суд погоджується із твердження позивача, що будівля гаражу, цегляний 2-х поверховий, розташований за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, 7, вартістю 24001,92 грн, у 2006 році внаслідок реорганізації шляхом приєднання ВАТ "Житомирське підприємство промислового залізничного транспорту" до ВАТ "Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту" перейшла до статутного фонду останнього за передавальним актом від 17.07.2006.

При цьому суд ураховує, що відповідно до п. 15 додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. N 6/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445 (у редакції з 30.05.05), рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації входили до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Також суд звертає увагу на те, що на момент звернення позивача із заявою про реєстрацію права власності на гараж діяло Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене наказом Фонду державного майна України від 25 листопада 2003 р. №2097. Цим Положенням регламентовано організацію робіт з упорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та Законів України "Про приватизацію державного майна", Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Указу Президента України від 15.06.93 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" та враховуючи Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року " 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

П. 2.1 розд. 2 вказаного Положення визначено, що при створенні відкритого акціонерного товариства (при перетворенні підприємства у відкрите акціонерне товариство) у процесі приватизації (корпоратизації) передача об'єктів нерухомого майна проводиться на підставі наказів засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) з актом приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, який готується за окремою формою, що наведена в додатку 1. У разі перетворення у відкрите акціонерне товариство підприємства із змішаною формою власності нерухоме майно передається актом приймання-передавання нерухомого майна за формою, що наведена в додатку 2.

За наведених обставин, суд приходить до переконання, що в даному випадку судження державного реєстратора, що рішення засновника про створення відкритого акціонерного товариства та акт приймання-передавання нерухомого майна не можуть вважатися в розумінні п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV іншими документами, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, є хибними.

Беручи до уваги наведене, суд визнає рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олени В'ячеславівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.08.2016 № 31028012 протиправним та, відповідно, скасовує його.

Разом з цим, суд відмовляє позивачу у визнанні неправомірними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Житомирської міської ради Шевченко Олени В'ячеславівни щодо відмови в державній реєстрації нерухомого майна позивача, оскільки правильним способом захисту прав позивача є визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

Щодо позовних вимог про зобов'язання здійснити державну реєстрацію нерухомого майна позивача - будівлі гаражу (інв. № 010007) загальною площею 49,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 2-ий Київський, будинок, 7, з видачею документу, що підтверджує право власності позивача на це нерухоме майно.

Суд не вбачає підстав для задоволення таких вимог, оскільки відповідно ст. 11 Закону № 1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим завданням адміністративної юстиції є здійснення правосуддя та контроль легальності.

Прийняття рішення замість суб'єкта владних повноважень є втручанням у його дискреційні повноваження.

Водночас, ураховуючи фактичні обставини справи, а також з метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд зобов'язу Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Шевченко Олену В'ячеславівну повторно розглянути заяву Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна - будівлі гаражу, що розташований у м. Житомирі, провулок 2-ий Київський, будинок 7, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням викладених в постанові суду висновків.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Житомирської філії.

Частиною 1 статті 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Таким чином, зважаючи на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстрації Житомирської міської ради необхідно відшкодувати 1600 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністратвиного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевченко Олени В'ячеславівни Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 31028012 від 19 серпня 2016 р..

Зобов'язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Шевченко Олену В'ячеславівну повторно розглянути заяву Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме щодо державної реєстрації права власності нерухомого майна - будівлі гаражу, що розташований у м. Житомирі, провулок 2-ий Київський, будинок 7, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням викладених в постанові суду висновків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстрації Житомирської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" 1600,00 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко