Справа № 803/734/17
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Справа № 803/734/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача Вакуліча В.В., Вигнанець О.М.,

представника відповідача Копка О.В., Сидорчук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоконцепт" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоконцепт" (далі - ТзОВ "Автоконцепт", позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 21.03.2017 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області було проведено виїзну планову документальну перевірку ТзОВ "Автоконцепт" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, за результатами якої складено акт №369/03-20-14-01-09/34276757 від 22.02.2017 року. На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.03.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 329200,00 грн., з яких 263360,00 грн. становить сума збільшення податкового зобов'язання, а 65840,00 грн. - сума за штрафними (фінансовими) санкціями.

Товариство не погодилося із вказаним податковим повідомленням-рішенням та подало на нього скаргу до Державної фіскальної служби України, однак за результатами розгляду скарги податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 21.03.2017 року № залишено без змін

Позивач не погоджується із висновками вищенаведеного акта перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважає їх протиправними, оскільки підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали помилкові висновки працівників фіскального органу про заниження підприємством податкового законодавства під час здійснення операцій з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів згідно умов договору №31-10-08 на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару від 31.10.2008 року, укладеного між ТзОВ "Промтехсервіс" (замовник) та ТзОВ "Автоконцепт" (виконавець). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов'язувався за відповідну плату надавати замовнику послуги та передбачені договором.

Позивач вказує на те, що договором передбачено, що розрахунки з виконавцем проводяться замовником у порядку 100%-ї попередньої оплати, тому замовником здійснювалася попереднє оплата таких послуг та робіт, які надавались та виконувались виконавцем згідно потреб замовника протягом строку дії договору. У зв'язку з цим позивач зазначає, що під час отримання попередньої оплати від замовника декларував свої податкові зобов'язання зі сплати ПДВ та податку на прибуток, а замовник отримував податковий кредит з ПДВ та декларував витрати. Внаслідок цього сума попередньої оплати (кредиторська заборгованість виконавця за договором) постійно зменшувалась на суму фактично наданих послуг та робіт, а тому надані послуги та виконані роботи правильно відображені як у бухгалтерському, так і у податковому обліку відповідно до законодавства, що діяло протягом даного часу.

Позивач звертає увагу на те, що усі господарські операції, які здійснювались фактично, належним чином оформлені первинними бухгалтерськими документами, які надавались працівникам фіскального органу, що проводили перевірку, для їх опрацювання. Відповідні суми заборгованості та правильність декларування зобов'язань зі сплати податку на прибуток та податку на додану вартість підтверджувались у актах перевірки, що складались податковим органом під час здійснення планових та камеральних перевірок за минулі періоди, у тому числі і за 2008-2011 року. Задекларовані суми податку на додану вартість по отриманих сумах передоплати за договором №31-10-08 на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж товару від 31.10.2008 року містяться у актах перевірок податкового органу як кредиторська заборгованість. Водночас законодавство не передбачає обов'язку для платника податків зберігати первинні документи більше трьох років.

На підставі наведеного позивач вказує на помилковість висновків відповідача, які ведуть до подвійного оподаткування ТзОВ "Автоконцепт" податком на додану вартість, а тому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 21.03.2017 року №.

В письмових запереченнях проти позову відповідач не погоджується з даним позовом та вважає його безпідставним. Вказує на те, що під час перевірки позивач не надав копії нарядів-замовлень, які були передбачені відповідно до умов договору №31-10-08 на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару від 31.10.2008 року. У наданих копіях актів виконаних робіт вказано не договір №АК02/12 від 04.01.2012 року, на підставі якого діє ТзОВ "Автоконцепт", а інші договори, які до перевірки не надавалися, або взагалі відсутній договір. До перевірки також не було надано банківські виписки, податкові накладні, які б підтверджували відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій по попередній оплаті за послуги по кузовному ремонту транспортних засобів ТзОВ "Промтехсервіс". Враховуючи вищевикладене та у зв'язку із ненаданням до перевірки підтверджуючих документів немає можливості встановити та підтвердити період виникнення заборгованості по бухгалтерському рахунку 361 по контрагенту ТзОВ "Промтехсервіс", а також її відображення у податковому обліку, зокрема у складі доходів з податку на прибуток та податкових зобов'язань з ПДВ. На підставі наведеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову, просили у його задоволенні відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Волинській області в період з 26.01.2017 року по 15.02.2017 року було проведено виїзну планову документальну перевірку ТзОВ "Автоконцепт" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, про що було складено акт №369/03-20-14-01-09/34276757 від 22.02.2017 року (а.с.6-26, том 1).

В акті перевірки, крім іншого, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а саме: п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 388845 грн., в тому числі за січень 2013 року в сумі 10782 грн., за лютий 2013 року в сумі 14162 грн., за березень 2013 року в сумі 13110 грн., за квітень 2013 року в сумі 8252 грн., за травень 2013 року в сумі 8290 грн., за червень 2013 року в сумі 10084 грн., за липень 2013 року в сумі 9576 грн., за серпень 2013 року в сумі 8033 грн., за вересень 2013 року в сумі 8878 грн., за жовтень 2013 року в сумі 8 грн., за листопад 2013 року в сумі 18402 грн., за грудень 2013 року в сумі 3944 грн., за лютий 2014 року в сумі 10963 грн., за березень 2014 року в сумі 9667 грн., за квітень 2014 року в сумі 5915 грн., за травень 2014 року в сумі 9188 грн., за червень 2014 року в сумі 4340 грн., за липень 2014 року в сумі 6227 грн., за серпень 2014 року в сумі 6828 грн., за вересень 2014 року в сумі 3041 грн., за жовтень 2014 року в сумі 5236 грн., за листопад 2014 року в сумі 5074 грн., за грудень 2014 року в сумі 6209 грн., за лютий 2015 року в сумі 10021 грн., за березень 2015 року в сумі 2995 грн., за квітень 2015 року в сумі 11755 грн., за травень 2015 року в сумі 15453 грн., за червень 2015 року в сумі 5899 грн., за липень 2015 року в сумі 4301 грн., за серпень 2015 року в сумі 6923 грн., за вересень 2015 року в сумі 5563 грн., за жовтень 2015 року в сумі 14300 грн., за листопад 2015 року в сумі 6359 грн., за грудень 2015 року в сумі 3735 грн., за січень 2016 року в сумі 5071 грн., за лютий 2016 року в сумі 12991 грн., за березень 2016 року в сумі 14733 грн., за квітень 2016 року в сумі 9017 грн., за травень 2016 року в сумі 18184 грн., за червень 2016 року в сумі 9193 грн., за липень 2016 року в сумі 15250 грн., за серпень 2016 року в сумі 12060 грн., за вересень 2016 року в сумі 17832 грн.

На підставі складеного акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 263360 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 65840 грн. (а.с.37, том 1).

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, проте скарга ТзОВ "Автоконцепт" була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін, про що свідчить рішення Державної фіскальної служби України від 30.05.2017 року №11634/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарги (а.с.38-41, том 1).

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

ґ) виключено;

д) виключено;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені (п.186.1 ст.186 ПК України).

Місцем постачання послуг є місце фактичного постачання послуг, пов'язаних з рухомим майном, а саме: а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг; б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна; в) послуг, пов'язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання; г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов'язані з рухомим майном (п.186.2 ст.186 ПК України).

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Такі ж вимоги до первинних документів встановлені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

З акта перевірки №369/03-20-14-01-09/34276757 від 22.02.2017 року слідує, що ТзОВ "Автоконцепт" за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року задекларувало податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 40040749 грн., на формування яких мала вплив в основному реалізація автомобілів, автомобільних запчастин та інших товарно-матеріальних цінностей, надання послуг із технічного та сервісного обслуговування.

Під час перевірки позивачем було надано контролюючому органу наступні документи: журнали-ордера по бухгалтерських рахунках 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», банківські виписки про рух коштів, вибірково: видаткові накладні, податкові накладні, реєстри виданих податкових накладних, первинні документи, договори, декларації з податку на додану вартість, акти виконаних робіт.

Відповідач встановив заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 388845 грн. у зв'язку ненаданням до перевірки банківських виписок, податкових накладних, які підтверджують відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій по попередній оплаті за послуги по кузовному ремонту транспортних засобів ТзОВ "Промтехсервіс" та фактичним виконанням даних робіт у перевіряємому періоді.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ "Автоконцепт" мало правовідносини з ТзОВ "Промтехсервіс", в тому числі і згідно договору №31-10-08 на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару від 31 жовтня 2008 року, додатку №1 до нього від 02 листопада 2009 року та додаткової угоди до нього від 31 грудня 2010 року (а.с.58-60, зворот, том 1).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору замовник (ТзОВ "Промтехсервіс") доручає, а виконавець (ТзОВ "Автоконцепт") бере на себе зобов'язання виконувати роботи з ремонту та/або технічного обслуговування ДТЗ (дорожніх транспортних засобів, наданих замовником (далі - «Роботи»), та постачати відповідний товар у строки та на умовах, зазначених у цьому Договорі. Додатком №1 до договору на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж товару від 31.10.2008 року передбачено, що ціна договору складає 4988000 грн. з ПДВ. Ціна робіт/товару є звичайною, визначається сторонами в договірному порядку у наряді-замовленні, який складає виконавець після передачі замовником ДТЗ на СТО. Виконавець фіксує загальну суму в акті передання-прийняття ДТЗ (його складових) після технічного обслуговування / ремонту. Сторони письмово оформляють наряд-замовлення та зазначений акт, що є невід'ємними частинами цього договору. Крім того, додатковою угодою від 31 грудня 2010 року до Договору на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару №31-10-08 від 31.10.2008 року внесено зміни до п.3.1 цього договору та передбачено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2016 року, але, в будь-якому випадку, - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.3 зазначеного договору замовник проводить розрахунки з виконавцем у такому порядку і в такі терміни: 100% попередня оплата згідно рахунку-фактури виконавця протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виставлення такого рахунку. Виставлені до оплати рахунки-фактури є невід'ємними частинами цього договору.

Враховуючи попередню оплату робіт та послуг за цим договором, позивачем в момент отримання попередньої оплати від ТзОВ "Промтехсервіс" було задекларовано податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість, тобто датою виникнення податкових зобов'язань внаслідок надання таких послуг та виконання робіт є дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме попередня оплата за ці послуги. У зв'язку з цим ТзОВ "Автоконцепт" відображало в податкових деклараціях з податку на додану вартість кредиторську заборгованість за цим договором, відтак сума такої заборгованості зменшувалась на суму фактично наданих послуг та виконаних робіт, про що свідчить оборотно-сальдова відомість (картка рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», контрагент: ТзОВ "Промтехсервіс", за 01.01.2007 р. - 30.09.2016 р.) (а.с.61-100, том 1).

На підтвердження факту здійснення робіт та надання послуг ТзОВ "Промтехсервіс" з ремонту та технічного обслуговування дорожніх транспортних засобів позивачем надано суду акти виконаних робіт за 2013-2016 роки (а.с.117-250, том 1, а.с.1-250, том 2, а.с.1-250, том 3, а.с.1-57, том 4). Суд звертає увагу на те, що зазначені в цих актах виконаних робіт суми наданих послуг та виконаних робіт відповідають сумам, що вказані в картці рахунку 361. Суд вважає, що вказані первинні документи належним чином складені та містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про спірні господарські операції та підтверджують факт їх виконання.

В судовому засіданні встановлено, що наряди-замовлення до перевірки не було надано, оскільки вони є технічними документами про обсяг замовлених робіт, на підставі яких після виконання замовлення складаються акти виконаних робіт по фактично виконаних роботах, відтак, акти виконаних робіт замінюють наряди-замовлення та підтверджують факт надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів.

В запереченні проти позову відповідачем вказано, що між ТзОВ "Автоконцепт" та ТзОВ "Промтехсервіс" укладено договір про технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж товару від 04.01.2012 року №АК02/12, однак у актах виконаних робіт не вказаний цей договір. Як встановлено під судового розгляду справи, такі розбіжності пов'язані з тим, що договір №АК02/12 від 04.01.2012 року є окремим договором, що не впливає на факт виконання робіт згідно умов договору №31-10-08 на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару від 31 жовтня 2008 року, на підставі якого були складені вищезазначені акти виконаних робіт.

Крім того, відповідачем в акті перевірки зазначено, що позивачем не надано для перевірки банківські виписки про попередню оплату ТзОВ "Промтехсервіс" за надані ТзОВ "Автоконцепт" згодом послуги та виконані роботи. Однак, суд враховую те, що відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. Оскільки попередня оплата за надані в майбутньому послуги здійснювалася в 2008-2011 роках та відображалася позивачем в податкових деклараціях з податку на додану вартість як кредиторська заборгованість за ці послуги, тому у позивача відсутній обов'язок зберігати такі первинні документи, в тому числі і банківські виписки, у зв'язку з перевищенням встановленого у пункті 44.3 статті 44 ПК України строку їх зберігання. Відтак, суд вважає, що такі документи правомірно не були надані позивачем відповідачу під час проведення перевірки.

Суд також звертає увагу на те, що суми попередньої оплати, як кредиторська заборгованість ТзОВ "Автоконцепт" перед ТзОВ "Промтехсервіс" згідно договору №31-10-08 від 31.10.2008 року на технічне обслуговування, ремонт ДТЗ та продаж Товару, відображені в додатках до актів планових виїзних перевірок та додатку до довідки Луцької ОДПІ з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного законодавства, іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року від 15 квітня 2010 року, за період з 01.08.2009 року по 31.08.2009 року, за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року від 13 квітня 2011 року №2286/23-2/34276757, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року від 12 березня 2012 року №19/23-2/34276757 (а.с.44-57, том 1). Відтак, відповідні суми кредиторської заборгованості, в тому числі і суми попередньої оплати позивачу ТзОВ "Промтехсервіс" за надані в майбутньому послуги та виконані роботи з ремонту автомобілів, а також правильність їх декларування в податкових деклараціях з податку на додану вартість підтверджується податковим органом у вищенаведених актах планових виїзних перевірок ТзОВ "Автоконцепт".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ГУ ДФС у Волинській області належними та допустимими доказами не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 21.03.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 329200,00 грн., тому останнє є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ТзОВ "Автоконцепт" підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 4938,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №3716 від 20.06.2017 року.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 21.03.2017 року №.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоконцепт" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 4938,00 грн. (чотири тисячі дев'ятсот тридцять вісім гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 19 липня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук