Справа № 804/2218/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 р. Справа № 804/2218/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
представника позивача представника відповідача 1 Пантюхіної Н.М Васюченка М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.04.2016р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016р. надійшла адміністративна справа №2а/0470/3974/12 за позовом Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії. Справі присвоєно новий номер №804/2218/16.

У зазначеній справі постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2012р. позов Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" задоволено частково та постановлено скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби № від 14.03.2012 року в частині зменшення Публічному акціонерному товариству "Новопавлівський гранітний кар'єр" бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за грудень 2011 року на суму 193 142 грн. 78 коп., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 96 571 грн. 39 коп., а також постановлено зобов'язати Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Дніпропетровської області Державної податкової служби надати органу державного казначейства в особі Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 193 142 грн. 78 коп.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" - залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби - задоволено частково.

Так, даним рішенням суду апеляційної інстанції постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012р. у справі № 2а/0470/3974/12 - скасувано в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби надати органу державного казначейства в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість на суму 193 142 грн. 78 коп. та постановлено у цій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити, а в решті вищевказану постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із даним рішенням сторони по справі №2а/0470/3974/12 звернулись із касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України.

Вищезазначеною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" задоволено, а касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області ухвалено задовольнити частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2016р. справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В ході судового розгляду, за клопотанням відповідача, усною ухвалою суду від 30.05.2016р. в порядку ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну відповідача 1 по справі із Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби, на належного відповідача - Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Нікопольська ОДПІ, податковий орган, контролюючий орган, відповідач 1).

У позовні заяві Публічне акціонерне товариство «Новопавлівський гранітний кар'єр» (далі-ПАТ «НГК», підприємство, платник, позивач) просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2012 р. про зменшення бюджетного відшкодування по податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн. по основному платежу з застосуванням 131 936 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

зобов'язати Нікопольську ОДПІ надати органу державного казначейства в особі: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області, відповідач 2) висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн.;

зобов'язати ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області перерахувати кошти у розмірі 263 872 грн. з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок ПАТ «НГК» (р/р №7368, Відділення Дніпропетровської міжрегіональної дирекції ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) протягом п'яти операційних днів після отримання висновку Нікопольської ОДПІ.

У судовому засіданні представник позивача, надала пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві ПАТ «НГК» та ухвалі Вищого адміністративного суду від 23.03.2016р., просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено контролюючим органом на підставі висновків, викладених у акті позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ «НГК» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі-ПДВ) на рахунок платника у банку за грудень 2011 року щодо не підтвердження суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 263 872 грн. у зв'язку з відсутністю результатів зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії, однак підприємство із даним висновком податкового органу не погоджується, посилаючись на те, що право платника податку на відшкодування від'ємного значення з ПДВ не залежить від факту виконання його контрагентами по ланцюгу постачання до виробника своїх обов'язків щодо сплати податку до бюджету, оскільки нормами п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено обов'язок податкового органу у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу Державної казначейської служби України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Також, суми ПДВ, включені ПАТ «НГК» до податкового кредиту листопада 2011 року, та, відповідно, заявлені до бюджетного відшкодування у грудні 2011 року, були сплачені підприємством у складі вартості товарів, придбаних як у безпосередніх виробників, так і у контрагентів - не виробників. Отже, потреба у проведенні податковим органом зустрічних звірок щодо сплати усіма контрагентами-постачальниками позивача ПДВ по ланцюгу до виробника відсутня, оскільки інформація щодо сплати ПДВ безпосередніми виробниками наявна в електронних базах даних податкового органу. З огляду на це, посилаючись на часткове підтвердження податковим органом під час проведення перевірки ПАТ «НГК» сум бюджетного відшкодування за грудень 2011 року, позивач зазначив, що в порушення п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, податковим органом за результатами перевірки було зроблено безпідставний висновок про не підтвердження усієї суми бюджетного відшкодування ПДВ, сплаченого у складі вартості товарів, отриманих у листопаді 2011 року як від безпосередніх виробників, так і від контрагентів, які не є виробниками. Крім того, представник позивача зазначила, що дії податкового органу щодо ухилення від підтвердження суми бюджетного відшкодування підприємства за грудень 2011 року є неправомірними, оскільки вони обґрунтовані посиланням на Методичні рекомендації, затверджені наказом ДПА України від 24.05.2011 р. № 306, які не зареєстровані у встановленому законом порядку в Міністерстві юстиції України, а отже, не є нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, посилаючись на те, що суми ПДВ, включені ПАТ «НГК» до складу податкового кредиту листопада 2011 року, підтверджені належним чином оформленими податковими накладними, та фактично сплачені постачальниками товарів у повному обсязі, позивач зазначив, що висновок податкового органу, викладений у акті перевірки № 248 від 03.03.2012 р., є безпідставним. Відповідно, позивач вважає. що штрафні (фінансові) санкції, застосовані до ПАТ «НГК» згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є також неправомірними, оскільки підприємство не має зобов'язань перед бюджетом щодо сплати податків і зборів, у зв'язку з чим підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, передбачені п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, відсутні. Щодо позовних вимог, звернених до відповідача 2, представник позивача зазначила, що повернення з державного бюджету помилково або надмірно зарахованих коштів належить до повноважень Державного казначейства України, оскільки, зважаючи на положення п.п. 200.12, п.п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України, органи Державного казначейства України здійснюють бюджетне відшкодування ПДВ платнику за висновками податкових органів.

Представник відповідача 1 проти задоволення адміністративного позову заперечував, надав пояснення аналогічні доводам викладеним у запереченнях на позов.

Позиція Нікопольської ОДПІ полягає у правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на правомірність висновків, викладених у акті перевірки № 248 від 03.03.2012 р. Зокрема, представник відповідача 1 зазначив, що п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України не передбачено часткове підтвердження суми бюджетного відшкодування за результатами проведення відповідної позапланової перевірки платника податків. Водночас, за твердженням представника контролюючого органу, при проведенні виїзної позапланової перевірки ПАТ «НГК» з питань достовірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2011 року, податковим органом не було встановлено факту сплати ПДВ контрагентами позивача по всьому ланцюгу до виробника, оскільки на момент закінчення перевірки не були отримані всі результати зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії, у зв'язку з чим з урахуванням положень п. 4.5 Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України №350 від 18.08.2005р. (який діяв на момент вчинення порушення) та п.200.4 і п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України - з метою попередження безпідставного відшкодування ПДВ з державного бюджету Нікопольською ОДПІ було зроблено правомірний та обґрунтований висновок щодо не підтвердження ПАТ «НГК» усієї суми бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2011р.

Позиція відповіда 2 відображена у запереченнях на позов та аргументована тим, що перерахунок сум ПДВ, які належать до відшкодування ПАТ «НГК» за грудень 2011 року, є можливим виключно на підставі висновку відповідного органу державної податкової служби (тобто, Нікопольської ОДПІ). На час розгляду справи, відповідний висновок податкового органу до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не надходив, у зв'язку з чим підстави для перерахунку позивачу сум бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2011 року у відповідача 2 відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський гранітний кар'єр» (, попередня назва- Відкрите акціонерне товариство «Нікопольський гранітний кар'єр») створено на підстав наказу Регіонального відділення Фонду державно майна України по Дніпропетровській області від 30.10.1996р. за №12/259 та зареєстровано як суб'єкта підприємницької діяльності - юридичну особу Нікопольською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 15.01.1998р. згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії А00 №605430.

Згідно із Статутом ПАТ «НГК» та Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) о основних видів діяльності позивача (за КВЕД) належить:

14.21.0 Добування піску та гравію;

51.53.2 Оптова торгівля будівельними матеріалами;

51.51.0 Оптова торгівля пальним;

51.90.0 Інші види оптової торгівлі;

70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна.

Підприємство перебуває на податковому обліку в Нікопольській ОДПІ, та згідно свідоцтва № 100279149 від 17.04.2010 р., є платником ПДВ за індивідуальним податковим номером (далі-ІПН) 20.

У період з 14.02.2012р. по 27.02.2012р. на підставі положень п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу «Про проведення позапланової перевірки» №169 від 13.02.2012р. за направленням №85/23-3 від 13.02.2012р. фахівцем Нікопольської ОДПІ проводилась документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «НГК», за результатами якої відповідачем 1 складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр» (код за ) з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (рядок 23.1 декларації з ПДВ) по декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення, що декларувалось у листопаді 2011 року» за №248 від 03.03.2012р. (далі - акт перевірки).

Суд зауважує, що підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оскаржуються.

За підсумками проведної перевірки контролюючий орган дійшов до висновку про порушення підприємством п. 200.3, п.200.4, п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки за результатами перевірки неможливо підтвердити заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за грудень 2011 року у розмірі 263 872, 00 грн., що пов'язано з відсутністю результатів зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії, які б підтверджували або спростовували факт порушення платником податку (ПАТ «НГК») вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з Державного бюджету та факту сплати коштів постачальникам у повному обсязі, в результаті чого збільшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 263 872 ,00 грн. по декларації з ПДВ за грудень 2011 року.

До такого висновку податковий орган дійшов в результаті наступного.

Так, перевіркою правильності визначення від'ємного (позитивного) значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту у грудні 2011 року встановлено, що згідно з поданою ПАТ «НГК» до Нікопольської ОДПІ декларації з ПДВ за грудень 2011 року (№ від 19.01.2012 р.), від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту становить 248 221, 00 грн.

При перевірці зазначених даних відповідачем 1 не встановлено з боку платника порушень норм законодавства.

Загальна сума від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (з урахуванням показників попередніх податкових періодів), задекларована платником податків у декларації з ПДВ за грудень 2011 року становить 1 910 925, 00 грн., частина якої в розмірі 263 872, 00 грн. заявлена платником податків до відшкодування на рахунок платника у банку.

Перевіркою достовірності нарахування суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2011 року, встановлено завищення платником податків суми від'ємного значення, фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Зазначений висновок обґрунтовано тим, що під час проведення перевірки, відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, та наказу Державної податкової адміністрації України №196 від 24.04.2003 р. щодо здійснення ефективного контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ юридичним особам, податковим органом були надіслані запити на проведення зустрічних звірок постачальників ПАТ «НГК» (до виробника) з метою встановлення фактичних обставин здійснених операцій, у тому числі факту включення постачальниками сум ПДВ, які підлягають підтвердженню, до складу податкових зобов'язань у декларації з ПДВ за відповідний період. Проте, станом на час складання акту перевірки, відповіді на зазначені запити Нікопольською ОДПІ не отримано, у зв'язку з чим

З огляду на це, враховуючи норми п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, яким часткове підтвердження сум бюджетного відшкодування ПДВ не передбачено, з метою попередження втрат бюджету шляхом недопущення відшкодування сум ПДВ, які не були фактично сплачені по ланцюгу постачання, Нікопольська ОДПІ дійшла висновку про не підтвердження усієї суми від'ємного значення з ПДВ, заявленої платником податку до відшкодування на розрахунковий рахунок у грудні 2011 року в розмірі 263 872, 00 грн.

При цьому, перевіркою встановлено, що загальна сума, фактично сплачена постачальникам товарів (послуг) в листопаді 2011 року, становить 193 142, 78 грн.

Акт перевірки № 248 від 03.03.2012 р., разом із супровідним листом від 03.03.2012 р. № 7404/10/23-318, отриманий позивачем 07.03.2012 р.

Після отримання акту перевірки позивач до податкового органу із письмовими запереченнями на висновки та обставини, зафіксовані у зазначеному акті перевірки, не звертався.

На підставі акту перевірки Нікопольською ОДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення форми «В1» № від 14.03.2012р., яким ПАТ «НГК» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за податковою декларацією № від 19.01.2012р. за 2011 рік на 263 872, 00 грн. та застосовано до платника штрафні санкції в сумі 131 936, 00 грн.

Не погодившись із висновками податкового органу та винесеним на підставі акту перевірки податковим повідомленням-рішенням, підприємство звернулось до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених ПАТ «НГК» позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних в акті перевірки висновків відповідача 1 та винесеного на підставі такого акту податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Орган державної податкової служби, як орган державної влади, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податку на додану вартість та правомірністю бюджетного відшкодування, зобов'язаний діяти у спосіб та в порядку, передбачених законом.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені положеннями ст. 200 Податкового Кодексу України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2. ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4. ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Слід зауважити, що на момент виникнення спірних правовідносин ПАТ «НГК» не належало до категорії осіб, які не мають права на отримання бюджетного відшкодування згідно п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України, що також не заперечується контролюючим органом.

У відповідності до положень п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

При цьому, п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України.

Відповідно до п. 19 ст. 2 Бюджетного кодексу України, доходи бюджету - податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).

Отже, право продавця на відшкодування суми ПДВ, сплаченої ним у ціні товару продавцю (постачальнику) такого товару, виникає за умови здійснення таким продавцем фактичної оплати товару, тобто фактичної сплати ПДВ в ціні товару.

Якщо сума податкового кредиту звітного податкового періоду перебільшує суму податкових зобов'язань такого звітного податкового періоду, то у платника податків виникає від'ємне значення ПДВ, яке, за умови фактичної сплати платником податків ПДВ у складі вартості товарів (робіт, послуг), отриманих від його постачальників, підлягає бюджетному відшкодуванню.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України (п.200.7, 200.8 ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Системний аналіз вищевказаних положень податкового законодавства дає підстави для висновку, що платник податку у випадку, якщо сума ПДВ має від'ємне значення, приймає рішення або про віднесення цієї суми до бюджетного відшкодування, або про включення суми від'ємного значення з ПДВ до податкового кредиту. Зазначене рішення платника податку відображається останнім у відповідній податковій декларації.

Визначальним фактором, який впливає на виникнення у платника ПДВ права на бюджетне відшкодування ПДВ в наступному податковому періоді є фактична оплата ним сум такого податку постачальникам товарів (послуг) у попередніх податкових періодах та фактичне здійснення господарських операцій, на підставі яких формувався податковий кредит.

При цьому чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не ставить виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит та бюджетне відшкодування у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Згідно пунктів 200.10, 200.11 ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Так, згідно податкової декларації ПАТ «НГК» з ПДВ за грудень 2011р. (вх. № від 19.01.2012р.), залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 22 декларації), становить 1 910 925, 00 грн., з яких 263 872, 00 грн. заявлено платником податків до відшкодування на його рахунок у банку (р. 23.1 декларації).

Слід зауважити, що зі змісту акту перевірки вбачається, що податковим органом не було встановлено порушень платником податків норм чинного законодавства при перевірці правильності визначення від'ємного (позитивного) значення різниці між сумою податкових зобов'язань і суми податкового кредиту листопада, грудня 2011 року.

Також, акт перевірки не містить відомостей щодо порушення платником податків норм чинного законодавства України при визначенні залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 22 декларації).

Отже, сума від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 1 910 925, 00 грн., підтверджена податковим органом.

Згідно додатку 2 до зазначеної податкової декларації з ПДВ, сума від'ємного значення, заявлена платником податків до відшкодування на розрахунковий рахунок у грудні 2011 року в розмірі 263 872, 00 грн., була фактично сплачена ним у листопаді 2011 року.

Водночас, згідно акту перевірки ПАТ «НГК» (стор. 23 акту перевірки), загальна сума, яка була фактично сплачена платником податків постачальникам товарів (послуг) в листопаді 2011 року, становить 193 142, 78 грн.

Зазначені обставини, зафіксовані актом перевірки, під час розгляду справи сторонами не заперечуються.

За викладених обставин, ПАТ «НГК» мало право щонайменш на часткове відшкодування з бюджету задекларованого ним у грудні 2011 року від'ємного значення з ПДВ в сумі 193 142, 78 грн., яка була фактично сплачена ним постачальникам у листопаді 2011 року.

На підставі п.п.54.3.2 п.54 ст.54 Податкового кодексу України - контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Отже, податкове повідомлення - рішення може бути винесено контролюючим органом лише в разі виявлення невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації.

Однак, податковим органом було зроблено висновок про не підтвердження у повному обсязі заявленого платником податків бюджетного відшкодування у зв'язку з відсутністю результатів зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії.

Суд не погоджується з таким висновком податкового органу, з огляду на таке.

Положеннями ст.73 Податкового кодексу України визначено права податкових органів на проведення зустрічних звірок з метою отримання податкової інформації.

Водночас, використання такого права податковою службою має відбуватись на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано та своєчасно.

При цьому як вбачається з копій запитів, направлених до податкові органів з метою проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, заходи щодо проведення зустрічних звірок вчинені відповідачем наприкінці законодавчо встановленого строку для проведення перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування, що унеможливило своєчасне отримання відповідей на них.

Окремо суд зауважує, що Податковий кодекс України не ставить право на заявлення до бюджетного відшкодування ПДВ та на отримання такого відшкодування в залежність від обов'язкової наявності матеріалів зустрічних звірок щодо підтвердження сплати податку на додану вартість усіма попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару до виробника.

Отже, відсутність висновків зустрічних звірок щодо підтвердження сплати податку на додану вартість усіма попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару до виробника не впливає на право платника податків - позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість.

Крім того, суд зазначає, що у спорах даної категорії - щодо підтвердження права платника податків на податковий кредит/бюджетне відшкодування за операціями з несумлінними платниками ПДВ, слід враховувати практику Європейського суду з прав людини (зокрема, справи Інтерсплав проти України, Булвес АД проти Болгарії).

При цьому, позиція Європейського суду з прав людини зводиться до того, що платник податків-покупець не повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права на податковий кредит або витрати за податкові зловживання його постачальників або контрагентів тільки у випадку, якщо він проявив належну обачність і обережність і йому не було відомо про зловживання своїх контрагентів.

Враховуючи зазначену позицію, Верховний Суд України у постанові від 12.02.2008 р. у справі № 08/28 за позовом ТОВ "Метпромсервіс" до ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення зазначив: "…факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податків вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з бюджету, якщо податковий орган доведе, що платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти…".

Зі змісту акта перевірки ПАТ «НГК» вбачається, що постачальниками підприємства у листопаді 2011 року були: ДП "Придніпровська залізниця", ПП "Апрель", ТОВ фірма "Модем ЛТД" та структурна одиниця Нікопольського району електричних мереж ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго".

В судовому засіданні встановлено, що листом № 7296/7/08-03/1-17 від 27.02.2012 р., отриманим Нікопольською ОДПІ на запит № 5295/7/23-318 від 15.02.2012 р., СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську підтвердила правові відносини між ДП "Придніпровська залізниця" та ПАТ "НГК", та вказала на відсутність розбіжностей між даними декларацій зазначених підприємств за листопад, грудень 2011 року.

Також, листом від 23.03.2012 р. № 24 ТОВ фірма "Модем ЛТД" підтвердила взаємовідносини з ПАТ "НГК", після чого податковим органом було направлено запит №1684/10/15-318 від 02.04.2012р. до постачальника ТОВ фірми "Модем ЛТД"-ТОВ "Імпекс".

Що стосується взаємовідносин ПАТ "НГК" з ПП "Апрель" та ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", судом встановлено, що 27.03.2012р. Нікопольською ОДПІ було направлено запит до податкового органу за місцем реєстрації ПП "Апрель" щодо підтвердження його взаємовідносин з позивачем, відповіді на який на час розгляду справи не отримано. На момент перевірки запити щодо підтвердження взаємовідносин позивача із ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" взагалі не направлялись.

Отже, на час складання акту перевірки податковим органом не лише не встановлено фактів обізнаності позивача про порушення його контрагентами-постачальниками норм чинного законодавства України з метою ухилення від сплати податку до бюджету, але й не встановлено фактів таких порушень.

Таким чином, за умови не доведення контролюючим органом факту узгодженості дій платника податків із недобросовісними постачальниками з метою отримання необґрунтованої вигоди, сама по собі відсутність у податкової інспекції інформації щодо результатів зустрічних звірок по постачальникам ризикової категорії не впливає права на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Так, підставою для скасування рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, а також для направлення адміністративної справи №2а/0470/3974/12 (поточний номер адміністративної справи 804/2218/16) до суду першої інстанції на новий розгляд стало наступне.

Так, згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016р. (провадження №К/800/59650/14, №К/800/939/15), колегія суддів касаційної інстанції, що попередні судові інстанції наведеному оцінки не надали і не перевірили обставин фактичної наявності у позивача документальних підтверджень розміру податкового кредиту, на підставі якого заявлено бюджетне відшкодування, та не встановили чи були реальними господарські операції, на підставі яких формувалися дані податкового обліку ПАТ «НГК», у зв'язку з чим під час нового розгляду справи судам необхідно дослідити відповідні обставини та у разі необхідності зобов'язати сторін надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин або витребувати такі докази в інших осіб, в яких вони можуть знаходитися.

Тому, на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2016 року, враховуючи положення ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення предмету доказування, тобто обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі, судом витребовано у сторін додаткові докази, за результатами дослідження яких разом із наявними у матеріалах справи документами судом було встановлено наступне.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України: податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави для віднесення сум податку до податкового кредиту, визначено дату виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, а також суми сплаченого (нарахованого) податку, які відносяться до такого кредиту, та суми, що не входять до його складу.

Пунктами 198.1 та 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, зазначеними нормами передбачено право платника податків на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, незалежно від початку використання таких основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України - платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Таким чином, оплата товарів (послуг) відповідно до умов договору або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм Податкового кодексу України, до податкового кредиту підлягає включенню частина податку, сплачена (нарахована) платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам з метою подальшого використання у господарській діяльності, а відтак отримання податкової накладної, яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.

Так, для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання (згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. №742/11/13-11).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Слід зауважити, що чинні нормативно-правові акти не містять вичерпного переліку документів, які б підтверджували здійснення господарської операції, а тому законодавцем наведено чіткий перелік обов'язкових вимог, яким такі документи повинні відповідати.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Аналіз вищезазначених норм законодавства, яке регулює порядок формування податкового кредиту, не передбачають позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту в разі порушення його контрагентами вимог податкового законодавства по ланцюгу постачання.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом №996-ХІУ.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, як:

-назву документа (форми);

-дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

-посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

-особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум податку на додану вартість (далі-ПДВ) до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

При цьому - будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції відповідно до чинного законодавства.

Слід зазначити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), поки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Суд відмічає, що Нікопольською ОДПІ ані за результатами проведеної позапланової перевірки, ані в ході судового розгляду справи не заперечується факт правомірності визначення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту у листопаді 2011р. в сумі 193 143, 00 грн.

Так, в акті перевірки посадовими особами податкового органу зазначено, що в ході проведеної перевірки порушень з цього питання не встановлено.

Судовим оглядом відповідних податкових накладних, на підставі яких позивачем сформований податковий кредит по взаємовідносинам із ДП «Придніпровська залізниця», ПП «Апрель», ТОВ фірма «Модем ЛТД» та частково Структурна одиниця Нікопольського району елекртичних мереж ВАТ «Енергопостальна компанія «Дніпрообленерго»), копії яких наявні в матеріалах, не встановлена їх невідповідність вимогами, визначеним ст.201 Податкового кодексу України.

Отже, правомірність формування позивачем податкових зобов'язань та податкового кредиту у листопаді 2011р. за податковими накладними із даними контрагентами Нікопольською ОДПІ не заперечується.

Розв'язуючи спір, суд не вбачає підстав для неврахування положень ч.3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до положень якої - обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Разом з тим, з реєстру наданих підприємством до суду виданих та отриманих податкових накладних, які виписані у вересні-жовтні 2011 року, а отримані позивачем у листопаді 2011 року вбачається, що до складу податкового кредиту ПАТ «НГК» за листопад 2011 року платником в порядку п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України було включено господарські операції на загальну суму 70 728, 92 грн. по наступним контрагентам:

- Дніпропетровська торгово-промислова палата (ІПН ) (податкові накладні виписані у жовтні 2011 року, отримані позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у жовтні 2011 року);

-ТОВ «Реммаш» (ІПН 69) (податкова накладна виписана та отримана позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у серпні 2011 року);

- ВАТ фірма «Дніпроелектролюкс» (податкова накладна виписана у жовтні 2011 року, отримана позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у жовтні 2011 року);

-ПП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4) (податкові накладні виписані у жовтні 2011 року, отримані позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у жовтні 2011 року);

-ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (ПАТ «НЗФ», (ІПН ) (податкові накладні виписані у жовтні та у листопаді 2011 року, отримані позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у вересні та у жовтні 2011 року);

-Державне підприємство «Дніпропетровський регіональний державий науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Дніпростандартметрологія», (ІПН 0) (податкові накладні виписані у вересні 2011 року, отримані позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у вересні 2011 року);

-ПП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_6) (податкова накладна виписана у вересні 2011 року, отримана позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у вересні 2011 року);

-ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» ( (ІПН 26) (податкові накладні виписані у жовтні 2011 року, отримані позивачем у листопаді 2011 року, оплата здійснена у жовтні 2011 року).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Таким чином, з огляду на положення даної норми ПАТ «НГК» правомірно включив до сум податкового кредиту з ПДВ за листопад 2011 року відповідні суми за податковими накладними, отриманими підприємством у жовтні-листопаді 2011 року по господарським операціям із контрагентами (Дніпропетровська торгово-промислова палата, ТОВ «Реммаш», ВАТ фірма «Дніпроелектролюкс», ПП ОСОБА_6, ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», ДП «Дніпростандартметрологія», ПП ОСОБА_7, ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»), за рахунок яких у позивача утворилось право на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 70 728, 92 грн.

Так, на підтвердження спричинення реального настання правових наслідків по господарським операціям за вищезазначеними контрагентами ПАТ «НГК» надало до суду відповідну первинну документацію:

- по контрагенту «Дніпропетровська торгово-промислова палата (ІПН )»: договір про надання послуг за №356 від 18.01.2011р., податковові накладні за №1663 від 29.11.2011р., №1446 від 25.11.2011р., №1101 від 21.11.2011р., №799 від 15.11.2011р. - 931, 50 грн., №693 від 14.11.2011р., №577 від 10.11.2011р., №467 від 09.11.2011р., №427 від 08.11.2011р., №290 від 04.11.2011р., №213 від 03.11.2011р., №80 від 01.11.2011р.; акти прийому-сдачі наданих послуг за №Н-4938 від 31.10.2011р., №Н-4948 від 31.10.2011р., №Н-4936 від 31.10.2011р., №Н-4937 від 31.10.2011р., №Н-4845 від 26.10.2011р., №Н-4900 від 28.10.2011р., №Н-4817 від 25.10.2011р., №Н-4844 від 26.10.2011р., №Н-4799 від 24.10.2011р., №Н-4816 від 25.10.2011р., №Н-4745 від 20.10.2011р., №Н-4789 від 24.10.2011р., №Н-4744 від 20.10.2011р., №Н-4724 від 19.10.2011р., №Н-4723 від 19.10.2011р., №Н-4722 від 19.10.2011р., №Н-4665 від 17.10.2011р., №Н-4593 від 11.10.2011р., №Н-4587 від 11.10.2011р., №Н-4586 від 11.10.2011р., №Н-4585 від 10.10.2011р., №Н-4584 від 10.10.2011р., №Н-4573 від 10.10.2011р., №Н-4583 від 10.10.2011р., №Н-4570 від 07.10.2011р., №Н-4571 від 07.10.2011р., №Н-4519 від 04.10.2011р., №Н-4544 від 05.10.2011р., №Н-4503 від 03.10.2011р., №Н-4504 від 03.10.2011р., №Н-4494 від 03.10.2011р., №Н-4502 від 03.10.2011р., №Н-4485 від 03.10.2011р., №Н-4484 від 03.10.2011р., №Н-5357 від 28.11.2011р., №Н-5358 від 28.11.2011р., №Н-5284 від 24.11.2011р., №Н-5236 від 18.11.2011р., №Н-5235 від 18.11.2011р., №Н-5189 від 16.11.2011р., №Н-5143 від 14.11.2011р., №Н-5144 від 14.11.2011р., №Н-5099 від 11.11.2011р., №Н-5142 від 14.11.2011р., №Н-5081 від 09.11.2011р., №Н-5080 від 09.11.2011р., №Н-5049 від 08.11.2011р., №Н-5079 від 09.11.2011р., №Н-5030 від 07.11.2011р., №Н-5033 від 07.11.2011р., №Н-4998 від 03.11.2011р., №Н-4999 від 03.11.2011р., №Н-4967 від 02.11.2011р., №Н-4997 від 03.11.2011р., №Н-4965 від 02.11.2011р., №Н-4966 від 02.11.2011р., №Н-4958 від 01.11.2011р., №Н-4959 від 01.11.2011р.; платіжні доручення за №2162 від 25.10.2011р., №2176 від 27.10.2011р., №2139 від 21.10.2011р., №2158 від 24.10.2011р., №2134 від 20.10.2011р., №2052 від 12.10.2011р., №2034 від 11.10.2011р., №2035 від 11.10.2011р., №1977 від 05.10.2011р., №1994 від 07.10.2011р., №1954 від 03.10.2011р., №1965 від 04.10.2011р., №1952 від 03.10.2011р., №1953 від 03.10.2011р., №1951 від 03.10.2011р., №2203 від 31.10.2011р. тощо);

-по контрагенту «Товариство з обмеженою відповідальністю «Реммаш» (ТОВ «Реммаш», (ІПН )»: податкова накладна №7 від 17.08.2011р., видаткова накладна № від 19.08.2011р., Акт здачі прийняття-робіт № від 19.08.2011р., платіжне доручення №1468 від 17.08.2011р. - 2200,00 грн. (ПДВ - 366, 67 грн.) тощо;

- по контрагенту «Відкрите акціонерне товариство фірма «Дніпроелектролюкс» (ВАТ фірма «Дніпроелектролюкс» (ІПН 69)»: податкова накладна №6 від 31.10.2011р., накладна №22 від 24.06.2011р. - 55 286, 09 грн. (ПДВ-9214, 35 грн.) тощо;

- по контрагенту «Фізична особа-підприємець ОСОБА_6» (ПП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4)»: податкові накладні за №108 від 18.10.2011р., №124 від 23.11.2011р., №110 від 26.10.2011р., №114 від 31.10.2011р.; видаткові накладні за №ПП-000190 від 17.11.2011р., №ПП-000191 від 17.11.2011р.; рахунки-фактури за №ПП-00144 від 02.09.2011р., №ПП-00247 від 23.11.2011р., №ПП-00222 від 24.10.2011р., №ПП-00209 від 18.10.2011р.; платіжні доручення за №2170 від 26.10.2011р., №2121 від 18.10.2011р., №2206 від 31.10.2011р. тощо;

-по контрагенту «ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»» (ПАТ «НЗФ» (ІПН )»: податкові накладні №1031070 від 31.10.2011р., №1031073 від 31.10.2011р., №1130039 від 30.11.2011р., пн №1130040 від 30.11.2011р.; платіжні доручення за №2213 від 31.10.2011р., №1945 від 03.10.2011р., №1930 від 30.09.2011р. тощо;

-по контрагенту «Державне підприємство «Дніпропетровський регіональний державий науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Дніпростандартметрологія» (ІПН 0)»: договори про виконання метрологічних робіт (надання послуг) за №23/12631 від 23.09.2011р. та за №23/12670 від 12.10.2011р. податкові накладні за №21841 від 29.09.2011р., №25831 від 09.11.2011р., №26362 від 15.11.2011р., №26349 від 15.11.2011р., №26328 від 15.11.2011р.; акти здачі-прийняття робіт за №25/519, №25/15337, №4/17122 від 23.11.2011р., №23/12670, №23/12670, №42/15474 від 23.11.2011р.; платіжні доручення №1912 від 29.09.2011р., №1930 від 30.09.2011р., №1784 від 15.09.2011р., №1783 від 15.09.2011р. тощо;

- по контрагенту «Фізична особа-підприємець ОСОБА_7» (ПП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_6)»: податкові накладні №85 від 23.11.2011р., №124 від 29.11.2011р., №31 від 10.11.2011р.; видаткові накладні №SPHк-01665 від 28.11.2011р., №SPHк-01677 від 30.11.2011р., №SPHк-01574 від 09.11.2011р., №SPHк-01573 від 09.11.2011р., №SPHк-01641 від 22.11.2011р.; платіжне доручення №1854 від 22.09.2011р. тощо;

- по контрагенту «ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (ІПН 26)»: платіжні доручення №2212 від 31.10.2011р., №2194 від 28.10.2011р., №2125 від 18.10.2011р. тощо.

Таким чином, судом розглядом справи встановлено, що ПАТ «НГК» дотримані вимоги п.200.1-п.200.4, 200.6, 200.8 ст.200 Податкового кодексу України, ознак існування обставин, визначених п.200.5 ст. 200 Податкового кодексу України, які б свідчили про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування, судом не виявлено, матеріалами справи підтверджено, що сума бюджетного відшкодування, заявлена позивачем у грудні 2011р., відповідає сумі податку фактично сплаченій ним у попередніх періодах постачальниками товарів, доказів невірного формування податкових зобов'язань за вересень - листопад 2011р. та податкового кредиту за вересень - листопад 2011р. відповідачем 1 до суду не надано та про існування таких доказів не зазначено.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань не виявлено, підстав для відмови ПАТ «НГК» в отриманні бюджетного відшкодування в розмірі 263 872, 00 грн. судом не встановлено.

Відповідач 1 не навів жодних доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а також щодо відсутності законодавчо визначених підстав для бюджетного відшкодування сум ПДВ на користь підприємства за спірний період.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що позивач мав право на отримання бюджетного відшкодування у розмірі 263 872, 00 грн.

Що стосується правомірності штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих ПАТ «НГК» згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема у разі якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до платника за спірним податковим повідомленням-рішенням, розмір штрафної (фінансової) санкції становить 50 відсотків.

Пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Враховуючи вищенаведені норми, а також висновки суду щодо безпідставності зменшення відповідачем 1 суми бюджетного відшкодування з ПДВ, заявленої платником у грудні 2011 року, в сумі 263 872, 00 грн., суд дійшов висновку про безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 131 936, 00 грн.

Також суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про безпідставне зменшення ПАТ «НГК» оскаржуваним податковим повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 263 872, 00 грн. та нарахування йому штрафних санкцій в розмірі 131 936, 00 грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження _ з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідачем 1, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність свого рішення та їх відповідність нормам діючого законодавства України, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції № від 14 березня 2012 року - підлягають задоволенню.

Водночас, щодо позовних вимоги ПАТ «НГК» про зобов'язання Нікопольської ОДПІ надати до органу державного казначейства висновок про відшкодування з бюджету ПДВ в розмірі 263 872, 00 грн., та зобов'язання ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області перерахувати кошти у розмірі 263 872, 00 грн.з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок ПАТ «НГК» протягом п'яти днів після отримання висновку податкового органу суд зауважує на наступне.

Так, на підставі п.п.200.12, 200.13 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом оскарження до адміністративного суду можуть бути рішення (нормативно-правових актів чи правові акти індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Закріплення у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України положення передбаючать можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не означає спростування висновку про юридичне значення рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так само як не означає і нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів.

Встановлений порядок дій платника податку, податкового органу та органу Державної казначейської служби по отриманню (виплаті) бюджетного відшкодування не означає, що у разі виникнення спору щодо права платника податку на отримання бюджетного відшкодування юридичним засобом захисту порушеного права в суді є інший, ніж позов про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування.

Визначений законом порядок взаємодії органів державної податкової служби та державного казначейства при розгляді заяви платника податку про бюджетне відшкодування надмірно сплаченого податку стосується компетенції цих органів, порядок реалізації якої не може визначатися інакше як цими органами.

У разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника податку порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому способом захисту цього права має бути вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості).

З урахуванням викладеного, заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання Нікопольську ОДПІ надати органу державного казначейства в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість, так і щодо зобов'язання Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області перерахувати кошти з бюджетного рахунку на банківський рахунок позивача після отримання висновку ОДПІ, не відповідають встановленому законом способу захисту права на отримання платником податку бюджетного відшкодування, є передчасними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 17.06.2008 у справі № 21-587 во08.

Враховуючи, що метою судового розгляду є захист порушеного права позивача, суд не має законодавчих підстав вирішувати спір на майбутнє, приймаючи рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень - відповідача у справі вчинити певні дії до того, як у нього виник обов'язок їх вчинити.

Отже, з огляду на вищенаведене суд доходить до висновку, що заявлені ПАТ «НГК» позовні вимоги про зобов'язання Нікопольської ОДПІ надати органу державного казначейства в особі ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області висновок про відшкодування з бюджету податку на додану вартість в розмірі 263 872 грн., так і щодо зобов'язання ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області перерахувати кошти у розмірі 263 872 грн. з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок ПАТ «НГК» (р/р №7368, Відділення Дніпропетровської міжрегіональної дирекції ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) протягом п'яти операційних днів після отримання висновку Нікопольської ОДПІ -задоволенню на підлягають.

З огляду на вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції № від 14 березня 2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2016 року

Суддя Р.А. Барановський