Справа № 802/757/17-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/757/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

13 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного-підприємства "Рідний край" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до приватного-підприємства "Рідний край" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, однак 11 липня 2017 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх.№ 10909/17) від позивача.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.02.2017 відповідач подав до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 57 осіб, середньооблікова кількість штратних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановленні інвалідність - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"- 2 особи, фонд оплати праці штатних працівників становить - 2357,1 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 41 353 грн. (а. с. 5).

Вважаючи, що відповідачем не було виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 82 705, 26 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 760,84 грн..

Оскільки в добровільному порядку відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2, 3, 5 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-XII), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою вищезазначеної статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зобов'язує підприємство створити необхідну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу та повідомити про це Державну службу зайнятості.

Державна служба зайнятості, в свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 18-1 Закону № 875-XII здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Так, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42 затверджена форма звітності № 10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів»" та Інструкція щодо її заповнення.

Відповідно до п. 1.1 наказу № 42 форма № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", що заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи, від 8 і більше осіб.

Згідно з п. 2.1 наказу №42 звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів.

Наказом Міністерства соціальної політики № 316 від 31 травня 2013 року затверджено форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Відповідно до п. 2.1 наказу № 316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Розглядаючи доводи апелянта стосовно невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини справи.

Законом № 875-XII покладено обов'язок на підприємства, установи чи організації виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, а інваліду надано право на працевлаштування та оплачувану роботу, шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

В той же час, Законом № 875-XII, зокрема, ст. 18, не передбачено обов'язку працедавця здійснювати безпосередній пошук інвалідів з метою працевлаштування.

Як слідує з матеріалів справи відповідач протягом 2016 року щомісячно інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів шляхом подання звітів за формою №3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Колегією суддів приймається до уваги і та обставина, що для працевлаштування до відповідача направлялись інваліди на вільні вакансії бухгалтера та електрика, проте останні відмовились від запропонованої роботи. Фактів відмов роботодавця у працевлаштуванні виявлено не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, тому підстави для стягнення з приватно-орендного підприємства "Рідний край" адміністративно-господарських санкцій та пені відстуні.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.