Справа № 826/9745/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9745/15 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Петрика І.Й.,

Суддів Твердохліб В.А.,

Собківа Я.М.,

при секретарі Кузьміній Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинстваадміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Гончарова Сергія Івановича (далі - Уповноважена особа ФГВФР на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (далі - ПАТ «КБ «УФС»), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» було підписано договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 44736 від 04.07.2014 р. на суму 190 000, 00 грн строком до 04.08.2014 року. Зважаючи на те, що за правилами ст. 1048 ЦКУ договір банківського вкладу є реальним та оплатним договором, договір між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» слід вважати укладеним з моменту прийняття банком переданої вкладником грошової суми, тобто з 10.07.2014 року.

На підставі постанови Правління НБУ від 14.08.2014 р. № 491 «Про внесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 69 від 14.08.2014 р. щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС» та призначення Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію зазначеного банку.

Після прийняття постанови Правління НБУ № 717 від 10.11.2014 р. щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «УФС» позивач звернувся до банку-агента задля отримання гарантованого відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ» УФС», у чому йому було відмовлено. На прохання позивача роз'яснити причини такої відмови, Уповноважена особа ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ» УФС» повідомила, що не включила його до переліку вкладників у зв'язку з виявленням обставин, які свідчать про нікчемність договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 44736 від 04.07.2014 р.

Нікчемність вищезгаданого правочину Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» обґрунтовує нормами ст. 228 ЦК України, п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також твердженням, що кошти на депозитний рахунок ОСОБА_4 надійшли внаслідок грошових маніпуляцій іншого клієнта банку, який, на думку сторони, «роздробив» значну суму коштів на декілька депозитних рахунків, включаючи позивача, з метою створення для себе переваг в отриманні грошової компенсації за вкладом. На це колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у випадку, якщо сторона посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам.

Згідно з п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» пов'язує набуття банком статусу неплатоспроможного з діями позивача на підставі того, що на момент укладення договору банківського вкладу, діяли встановлені рішенням Національного Банку України № 10 БТ від 31.03.2014 р. обмеження щодо здійснення банком окремих операцій. Ці обмеження, як стверджує сторона, полягали у зупиненні здійснення окремих операцій, в тому числі із залучення коштів у вклади (депозити), на строк з 31.03.2014 р. до 01.10.2014 р..

Відповідно до п. 7.10 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.09.2012 р., банк втрачає право на здійснення окремих видів операцій з моменту отримання відповідного рішення Національного банку про припинення здійснення окремого виду операцій. Пунктом 7.7. цього ж Положення встановлено, що Національний банк забезпечує отримання банком рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання. Однак, відповідачами не надано доказів щодо отримання ПАТ «КБ «УФС» такого рішення до укладання договору банківського вкладу з позивачем. Крім того, отримання такого рішення згідно з п. 7.7. даного положення є підставою для ініціювання банком розірвання з клієнтами відповідних договорів з видачею їм залишку грошових коштів, а не для визнання їх нікчемними.

Також відповідачами не надано доказів щодо конкретної вини позивача у порушенні ПАТ «КБ «УФС» ліміту дозволених операцій із залучення депозитів, набутті банком статусу неплатоспроможного чи у вчиненні ним злочинів, передбачених ст. 218-1 КК України, - доведення банку до неплатоспроможності, та ст. 190 КК України, - шахрайство.

Щодо припущення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» про укладення позивачем договору з метою отримання переваг прямо не встановлених законодавством, то такі дії неможливо здійснити без конкретного умислу щодо набуття вигоди. Однак, на момент укладання договору банківського вкладу, позивачу де-юре не могла бути відома інформація щодо проблемного чи неплатоспроможного фінансового становища банку. Пунктом. 3.4. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.09.2012 р., зазначено, що Національний банк надсилає рішення про застосування заходу впливу до банку згідно з установленими Національним банком вимогами щодо пересилання документів з грифом конфіденційності. Отже, інформація щодо неплатоспроможності банку має обмежений доступ. Нормами п. 5 ст. 75 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначено: рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

У зв'язку з цим договір банківського вкладу (депозиту), укладений між позивачем та ПАТ «КБ «УФС», не може вважатися удаваним і націленим на отримання переваг, прямо не передбачених законодавством.

З приводу ст. 228 ЦК України, на яку також посилаються відповідачі в обґрунтування нікчемності правочинів, то відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім того, формування документа на перерахування коштів після закінчення операційного часу жодним чином не свідчить про нікчемність укладеного договору банківського вкладу, оскільки відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня, тобто банк зобов'язаний виконати доручення клієнта незалежно від часу його надходження та формування. Проведення банком у базі даних платежів після закінчення операційного часу також не впливає на дійсність договору банківського вкладу та не є підставою для обмеження прав клієнта банку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається відповідач, не є такими, що спростовують чинність договору вкладу (депозиту) «Планер» № 44736 від 04.07.2017 р., укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «УФС».

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, випливає, що адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Разом з тим, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що спосіб захисту порушеного права повинен бути ефективним. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 21-1465а15 від 16.09.15 у випадку задоволення позову рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Колегія суддів вважає, що у випадку чинності рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію «КБ «УФС» щодо нікчемності правочину, існуватиме вірогідність порушення майнового права позивача і, як наслідок, необхідність повторного звернення до суду. Це випливає з того, що даний акт правозастосування констатує нікчемність договору і на підставі цього може нести правоприпиняючі юридичні наслідки. Так, згідно з ч. 5. ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі отримання повідомлення від уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитором зобов'язаний повернути банку майно, яке він отримав від такого банку. Оскільки повідомлення, на підставі якого застосовується вищезазначена реституція, складається на основі висновків рішення уповноваженої особи Фонду, останнє може опосередковано впливати на майнове право вкладника.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень. Пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду № 7 від 20.05.2013 встановлено, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС», оформленого наказом № 6 від 18.11. 2014 р. (згідно переліку).

З приводу вимог позивача щодо включення його до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, внесеними до ПАТ "КБ «УФС" за рахунок Фонду, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Відповідно до п. 5 цієї ж статті протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, Фонд склав реєстр вкладників на підставі переліку, сформованого Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС». Самовільне та безпідставне внесення Фондом позивачів до реєстру вкладників без узгодження з наданим Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» переліку вважалося б неправомірним. Тому, зважаючи на відсутність у Фонду належної правової підстави для включення позивачів до відповідного реєстру вкладників, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо незадоволення позовної вимоги про внесення позивачів до зазначеного реєстру вкладників.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до тотожних рішенню першої інстанції висновків і вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Український фінансовий світ" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ «УФС» Гончарова Сергія Івановича, про зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Твердохліб В.А.

Собків Я.М.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.