Справа № 362/3219/17
Суддя: Корнієнко С. В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Васильківський міськрайонний суд Київської області
Справа362/3219/17
Провадження 2-а/362/257/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді - Корнієнко С.В., з участю секретаря - Лагути І.А.,

розглянувши м. Васильків справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, протиправними та просив його зобов'язати здійснити з 1.01.2017 року перерахунок його довічного грошового утримання, як судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, та сплатити заборгованість з грошового утримання, яка виникла за період з 1.01.2017 року, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Верховної Ради України № 1600-УІІІ від 22.09.2016 року його було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку та з 18.10.2016 року він перебуває на обліку у відповідача та отримує довічне грошове утримання судді у відставці, проте на його звернення про перерахунок його довічного грошового утримання, відповідачем листом від 6 лютого 2017 року було відмовлено через відсутність у позивача стажу на посаді судді понад 20 років.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ч.ч.1 і 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями ч.2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту положень ст.ст.19, 46 і 55 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані іншими нормативними актами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ст.126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до положень п.8 ч.4 і ч.6 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

За положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до положень ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції діючий на час правовідносин) визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з п.11 розділу ХІІІ «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинної до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями п.п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як встановлено в судовому засіданні, 10 березня 2015 року, позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення у відставку та постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016 року, позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку.

З 18 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Васильківському об'єднаному УПФУ Київської області та отримує довічне грошове утримання.

У відповідності до заяви від 23 січня 2017 року, позивач звернувся до відповідача про здійснення йому перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розмірі 82% суддівської винагороди, та листом № 677/04 відповідача від 6 лютого 2017 року йому відмовлено у здійсненні зазначених дій через відсутність у нього стажу на посаді судді понад 20 років.

В той же час, з розрахунку стажу позивача, як судді, що надало йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, вбачається, що станом на 18.10.2016 року його суддівський стаж складав 21 рік 8 місяців 12 днів, а саме: 3 вересня 1992 року по травень 1997 року позивач навчався на юридичному факультеті Київського національного університету ім. Т. Шевченка, а далі, з червня 1997 року призначений стажистом на вакантну посаду слідчого прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з червня 1998 року призначений слідчим прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з липня 1998 року призначений старшим слідчим прокуратури Пролетарського району м. Донецька. 1 червня 1999 року переведений слідчим прокуратури Калінінського району м. Донецька, 21 травня 2001 року переведений виконуючим обов'язки старшого слідчого слідчого відділу управління нагляду за законністю оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури області. 26 липня 2001 року призначений старшим слідчим слідчого відділу управління нагляду за законністю оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури області. 27 серпня 2002 року призначений суддею Пролетарського районного суду міста Донецька, з 13 березня 2007 року по 30.09.2016р. працював суддею Донецького апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, суд вважає, що стаж позивача, з урахуванням його звільнення Верховною Радою України у відставку, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці складає 21 рік 08 місяців 12 днів, а тому, він має право на отримання 82 % відсотків заробітної плати судді у виді розміру щомісячного довічного грошового утримання без обмеження його граничного розміру.

Відповідно до положень ч.1 ст.94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160, 161-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди.

Зобов'язати Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з 1.01.2017 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 82% суддівської винагороди, та сплатити заборгованість з грошового утримання, яка виникла за період з 1.01.2017 року.

Стягнути з Васильківського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.