Справа № 825/324/17
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/324/17 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

20 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

апелянт ОСОБА_3

пр-к відповідача Хряп А.М., Шпак Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Генеральна прокуратура України про визнання протиправними та скасування попередження, наказу в частині та наказів, поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

Позивач 20.02.2017 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Чернігівської області, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив:

- визнати протиправним та скасувати абзац 4 наказу Прокуратури Чернігівської області від 20.01.2017 №30к (щодо звільнення радника юстиції ОСОБА_3 із займаної посади та органів прокуратури Чернігівської області з 21.03.2017, у зв'язку з реорганізацією органу, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру ");

- визнати протиправним та скасувати абзац 3 наказу Прокуратури Чернігівської області від 24.02.2017 № 70к (щодо внесення змін до наказу від 20.01.2017 №30к, а саме вважати датою звільнення ОСОБА_3 із займаної посади та органів прокуратури Чернігівської області 02.04.2017 (останній день відпустки);

- визнати протиправним та скасувати абзац 3 наказу Прокуратури Чернігівської області від 03.04.2017 № 104к (щодо внесення змін до наказу від 20.01.2017 №30к, а саме вважати датою звільнення ОСОБА_3 із займаної посади та органів прокуратури Чернігівської області 10.04.2017 (останній день відпустки);

- визнати протиправним та скасувати попередження прокурора Чернігівської області Комашки В. про вивільнення від 22.11.2016 № 11/1-943 вих-16;

- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадження та в органах прокуратури Чернігівської області з 10.04.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Чернігівської області у зв'язку із ненаданням ОСОБА_3 всіх днів невикористаної відпустки;

- стягнути з Прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадження та в органах Прокуратури Чернігівської області.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Позовні вимоги та апеляційна скарга мотивовані тим, що в структурі прокуратури Чернігівської області не відбулося ліквідації та скорочення штатів, і відбулася реорганізація. Вакантні посади у новоутвореному управлінні йому не пропонувалися. Крім того, вирішення питання його звільнення відбулося без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Також вказував на безпідставне обмеження строку невикористаної відпустки тривалістю у 59 календарних дні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про звільнення позивача, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначається Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у статті 51 цього Закону № 1697-VII.

Відповідно до пункту 9 вказаної статті Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно із статтею 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо:

1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів;

2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;

3) прокурор не успішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Тобто, звільнення прокурора за пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII можливо лише при дотриманні вимог, передбачених статтею 60 цього Закону.

Такий висновок відповідає частині 2 статті 40 КЗпП, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статей 42, 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації враховуються інші чинники, зазначені в частині 2 статті 42 КЗпП. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Верховний Суд України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом прокурора Чернігівської області від 10.04.2015 № 179 ОСОБА_3 призначений на адміністративну посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Чернігівської області.

Наказом Генеральної прокуратури України від 28.09.2016 № 144ш ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Чернігівської області управління нагляду у кримінальному провадженні. Його загальну чисельність 36 одиниць з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України.

Цим же наказом утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Чернігівського області управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності у складі з відповідними відділами та установлено у штатному розписі новоутвореного управління, за рахунок резерву Генеральної прокуратури України, 36 одиниць з відповідним фондом заробітної плати.

Зазначений наказ позивачем не оскаржувався.

На виконання вказаного наказу Генеральної прокуратури від 28.09.2016 № 144ш начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Чернігівської області (а.с. 74-75) проведено бесіду з позивачем щодо подальшого проходження служби в органах прокуратури на посадах прокурора в новоутворених відділах. Згідно рапортів від 28.10.2016 та 18.11.2016 позивач повідомив про відсутність бажання працювати та про намір виходу на пенсію. Проти звільнення не заперечував.

22.11.2016 позивачу вручено попередження про вивільнення № 11/1-943вих-16, в якому зазначено, що у відповідності до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру ", пункту 1 частини першої статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_3 попереджається про звільнення із займаної посади у зв'язку із ліквідацією не раніше ніж через два місяці з дня ознайомлення з цим попередженням. Також у попередженні вказано про відсутність у прокуратурі Чернігівської області станом на 22.11.2016 вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації та могли бути запропоновані.

13.01.2017 ОСОБА_3 подав заяву, в якій вказуючи про його попередження про звільнення у зв'язку із ліквідацією, висловлюючи свою згоду щодо підстав звільнення, просив надати йому з 21.01.2017 невикористані дні відпустки тривалістю 205 днів та вважати датою звільнення останній день відпустки.

Наказом прокурора Чернігівської області від 20.01.2017 № 30к позивачу надано з 21.01.2017 по 21.03.2017 невикористані дні щорічної відпустки тривалістю 59 календарних днів. Цим же наказом ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадження та органів прокуратури Чернігівської області з 21.03.2017, у зв'язку з реорганізацією органу, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 статті частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру " та наказано виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 142 календарні дні і провести відповідний розрахунок.

На підставі заяви позивача та листка непрацездатності від 23.01.2017 серії АДЗ № 509272, наказом прокурора Чернігівської області від 24.02.2017 № 70к ОСОБА_3, у зв'язку із захворюванням з 22.03.2017 до 02.04.2017, продовжено відпустку та внесено зміни до наказу від 20.01.2017 №30к щодо дати звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури Чернігівської області на 02.04.2017 (останній день відпустки).

Наказом від 03.04.2017 № 104к, на підставі заяви позивача та листка непрацездатності від 17.02.2017 серії АДЗ № 509490, ОСОБА_3 продовжено відпустку у зв'язку із захворюванням з 03.04.2017 до 10.04.2017 та внесено зміни до наказу від 20.01.2017 №30к, відповідно до яких датою звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури Чернігівської області вважати 10.04.2017 (останній день відпустки).

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення про звільнення позивача, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем порушено вимоги статті 60 Закону № 1697-VII, а саме за відсутності поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, відповідно до підпункту 4 пункту 5-1розд. ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697-VII прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону (які набирають чинності 15.04.2016 - абз. 3 п. 1 розд. ХІІ Закону № 1697-VII в редакції Закону України від 21.04.2015 № 335-VIII; та 15.04.2017 - абз. 3 п. 1 розд. ХІІ Закону № 1697-VII в редакції Закону України від 12.05.2016 № 1355-VIII).

Тобто, до 15.04.2017 звільнення прокурорів з посад, у тому числі адміністративних, допускалося без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Чернігівської області у зв'язку із ненаданням ОСОБА_3 всіх днів невикористаної відпустки, колегія суддів звертає увагу на те, що правомірність наказу прокурора Чернігівської області від 20.01.2017 № 30к в частині надання позивачу відпустки тривалістю меншою ніж було зазначено у поданій заяві останнім не оскаржується.

Відповідно до вимог чч.3,4 статті 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом, та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 24 вказаного Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з чч.3-5 ст.10 Закону щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї. Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу прокурора області від 20.01.2017 № 30к позивачу надано щорічну відпустку тривалістю 59 календарних днів та виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки.

Отже, виплативши позивачу грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, у відповідача відсутній обов'язок в наданні самої відпустки. Бездіяльності Прокуратури Чернігівської області щодо ненаданням ОСОБА_3 всіх днів невикористаної відпустки відсутня.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 21.07.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.