Справа № 317/1267/17
Суддя: Сакоян Д. І.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/56/2017
Справа № 317/1267/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Охріменка Станіслава Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Охріменка Станіслава Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 722313 від 13.04.2017 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.04.2017 р. відповідач склав на його ім'я постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №722313 про те, що він начебто порушив вимоги якогось пункту ПДР (пункт ПДР у постанові належним чином не вказано), а саме здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до норм КУпАП, відповідальність за такого роду правопорушення повинен нести власник транспортного засобу, а він не є власником транспортного засобу марки SААВ 9-3, д/н НОМЕР_1, тож відповідач безпідставно та протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Також відповідач категорично відмовився від отримання від нього будь-яких пояснень та надання ним доказів щодо не порушення ПДД, неможливості притягнення до адміністративної відповідальності, знехтував його правами та принципами, передбаченими ст.ст. 268, 245 КУпАП. Відповідач взагалі не встановлював хто саме був водієм автомобіля НОМЕР_2, який здійснив зупинку вказаного автомобіля на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, відповідач не має жодних доказів того, що саме він здійснив зупинку автомобіля НОМЕР_2, на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів.

Представником відповідача Скороходовою Ю.А. подані письмові заперечення на позов від 06.07.2017 р. Заперечення мотивовані тим, що 13 квітня 2017 року під час несення служби у складі автопатруля згідно дислокації, приблизно о 12 год. 55 хв. на вул. Дніпровське шосе, біля буд. 14 у м. Запоріжжі, інспектором роти № 1 батальйону № 3 УПП в м. Запоріжжі ДПП Охріменком С.Г., було візуально виявлено автомобіль НОМЕР_2, який здійснив зупинку ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху України. Підійшовши до позивача, представившись згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», інспектор повідомив водію причину звернення, а саме те, що водій здійснив зупинку біля посадкового майданчика, позначеного дорожнім знаком 5.43.1 «Пункт зупинки тролейбуса». Позивач, як вбачається з відеозапису, що додається до матеріалів справи, погодився, що здійснив зупинку у забороненому місці. Інспектор поцікавився, чи знає водій на якій відстані від посадкового майданчика або дорожнього знака, що повідомляє про пункт зупинки громадського транспортного засобу, дозволяється здійснювати зупинку. Позивач повідомив, що зупинку можна здійснювати на відстані 10 м, що свідчить про незнання водієм Правил дорожнього руху України. Водію були роз'яснені його права, гарантовані Конституцією України та КУпАП. Заперечення та клопотання від позивача під час розгляду справи не надходили. Замість того, щоб надати пояснення інспектору, що розглядає справу, позивач почав скаржитися на роботу поліції, поводив себе зухвало, нецензурно лаявся.

Щодо посилань позивача на те, що позивач не є власником транспортного засобу SААВ 9-3, д/н НОМЕР_1, зазначає, що інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно нього була винесена постанова у справі про таке правопорушення. З огляду на викладене вважає, що оскаржувана позивачем постанова серія АР №722313 від 13.04.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно нього винесена правомірно, на законних підставах та є такою, що скасуванню не підлягає, оскільки вона була винесена з дотриманням вимог ст. 7, 27, 33, 38, 222, 258, 276, 283, 285 КУпАП.

У судове засідання з'явився позивач ОСОБА_1, який позов підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Також позивач зазначив, що за кермом автомобіля була його дружина ОСОБА_4 Під час зупинки транспортного засобу він в автомобілі взагалі не знаходився. За 5 хвилин до зупинки він вийшов з автомобіля з переднього правого сидіння біля світлофора у зв'язку тим, що йому стало погано. Коли вийшов, то стояв на вилиці, на місце зупинки прийшов пішки. Хто знаходився в автомобілі з його дружиною на час її зупинки біля магазину канцелярських товарів не знає, припускає, що вона була одна. Саме дружина припаркувала авто, залишила ключі від автомобіля в магазині канцелярських товарів невідомому молодому чоловіку, який робив сканування документів, про що позивач її просив, та пішла до школи за дитиною. Він залишав в цьому магазині канцелярських товарів робочі документи для сканування. Не знає, чи знайома його дружина з цим молодим чоловіком, якому вона залишила ключі. Коли підійшов до автомобіля, то там вже було троє працівників поліції. Він сказав, що це його автомобіль, подав документи для огляду. Не пам'ятає чи говорив працівникам поліції, що він не вчиняв правопорушення. Автомобіль належить його сину.

Позивач ОСОБА_1 відмовився від пропозиції суду бути допитаним у судовому засіданні як свідок відповідно до ст. 76 КАС України.

У судове засідання 06.07.2017 р. з'явилась представник інспектора 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Охріменка С.Г. - Скороходова Ю.А., яка надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях на позов. В подальшому участі представник відповідача у розгляді справи не брала, про причини неявки суд не повідомляла.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначила, що позивач є її чоловіком. 13.04.2017 р. вони з чоловіком їхали з проспекту Перемоги, чоловік сидів спереду на пасажирському сидінні. У проміжку час з 12 до 14 годинами, вона припаркувалась навпроти магазинну канцелярії, попереду висів знак з автобусом. Її чоловіку ОСОБА_1 потрібно було зробити ксерокопії документів. Чоловік вийшов приблизно за 150-200 метрів від місця зупинки автомобіля, на відстані приблизно 100 метрів від світлофору. Чоловік вийшов через те, що йому стало погано, у нього захворювання серця та цукровий діабет. Він сказав, щоб вона поставила автомобіль, він підійде. Вона почекала доки підійде чоловік, передала йому пакет з документами та пішла до школи за дитиною. Документи для ксерокопії були в автомобілі. Оскільки вона переживала за здоров'я чоловіка, то почекала його біля магазину. Прочекала 5-10 хвилин, він підійшов, взяв у неї пакет з документами та пішов у справах, а вона пішла до школи за дитиною. Ключі від автомобіля вона також поклала у пакет. Ключі іншим стороннім особам у той день не залишала. Не пам'ятає чи заходила до магазину канцелярії того дня. Усі обставини пам'ятає добре.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 722313 від 13.04.2017 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та на нього накладено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно даної постанови 13 квітня 2017 року, о 12 год. 55 хв. на вул. Дніпровське шосе, 14, у м. Запоріжжі, водій автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_1 здійснив зупинку на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху України.

У вказаній постанові є підпис позивача, копію постанови позивач також на місці складання отримав.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 цього ж Кодексу передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Пунктом 2.7 Правил розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.05.95 р. № 21, встановлено, що територіально зупинка міського транспорту включає посадочну площадку для пасажирів і місце для зупинки маршрутних транспортних засобів. Вона починається від місця установки відповідного дорожнього знака (5.41, 5.42, 5.43 згідно з ДСТУ 2586-94) і розміщується від нього в напрямку, зворотному руху транспорту. Межі зупинки (у поздовжньому напрямку), визначаються довжиною посадочної площадки для пасажирів.

Місце зупинки автобуса чи тролейбуса може бути звичайним при незмінній ширині проїзної частини або улаштованим за допомогою розширення проїзної частини у вигляді відкритої «кишені» (п. 2.17 Правил № 21).

Відповідачем до матеріалів справи надано відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль НОМЕР_3, дійсно припаркований в декількох метрах від знаку 5.43.1 «Пункт зупинки тролейбуса».

Вказаним відеозаписом повністю підтверджено порушення водієм автомобіль НОМЕР_3 п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху.

Доводи позивача про те, що інспектор поліції не надав можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, спростовуються відеозаписом.

Суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки він не є власником транспортного засобу, адже відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме не в автоматичному режимі.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що його дружина, а не він припаркувала автомобіль в означеному місці з огляду на наступне.

Так, первісно позивач надав детальні пояснення, де виклав усі відомі йому обставини перебування автомобіля на місці, де було складено протокол.

За ініціативою суду в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_4, яка за твердження позивача і зупинила автомобіль у місці, де він був виявлений працівниками поліції.

Повідомлені позивачем та свідком обставини суттєво різняться. Так, вказуючи на те, що позивач, будучи пасажиром автомобіля НОМЕР_2, покинув автомобіль через погане самопочуття незадовго до місця вчинення правопорушення, свідок зазначила місце, де висадила пасажира, а саме приблизно 100 метрів від світлофора, у той час коли позивач зазначав, що вийшов біля світлофора.

За твердженням свідка позивач сказав, щоб вона поставила автомобіль, а він підійде. Позивач у своїх поясненнях вказував на те, що просив залишити ключі від автомобіля в магазині канцелярських товарів невідомому молодому чоловіку.

За твердженням свідка вона почекала доки підійде чоловік, передала йому пакет з документами та пішла до школи за дитиною. Ключі від автомобіля вона також поклала у пакет. Ключі іншим стороннім особам у той день не залишала. Позивач у своїх поясненнях зазначав, що дружина залишила ключі молодому чоловіку в магазині, де він їх потім забрав з папкою з документами.

За твердженням свідка документи для ксерокопії були в автомобілі в пакеті. За твердженням позивача він раніше залишав документи для сканування в магазині в папці, звідки їх і забрав.

Отже, суд приходить до висновку, що пояснення позивача ОСОБА_1 та показання свідка ОСОБА_4 є надуманими, дані виключно з метою уникнення позивача від адміністративної відповідальності, не узгоджуються між собою.

При цьому з метою уникнення суперечностей між показаннями свідка та поясненнями позивача, суд запропонував позивачу бути допитаним як свідок, на що останній відповів категоричною відмовою.

Суд не може не врахувати, що позивач під час складання протоколу жодним чином не заперечував ані факту порушення, ані того, що саме він здійснив зупинку. Крім того, з відеозапису події судом встановлено, що під час складання протоколу позивач не скаржився на здоров'я, не мав явних ознак хворобливого вигляду. Навпаки, позивач під час спілкування з представниками правоохоронного органу вів себе вкрай зухвало.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У світлі ч. 2ст. 71 КАС України суд зауважує, що відповідач довів правомірність свого рішення як суб'єкт владних повноважень, надав до суду належні докази в розумінні ст. 251 КУпАП, що підтверджують наявність складу правопорушення в діях позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, доведений відповідачем.

Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки у судовому засіданні відповідачем доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6,11,12,69-71,86,158-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Охріменка Станіслава Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити у повному обсязі.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина проголошена у судовому засіданні 14 липня 2017 року.

Повний текст постанови буде виготовлений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян