Справа № 552/3995/17
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3995/17
Провадження № 2-а/552/171/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Суддя Київського районного суду м.Полтави Самсонова О.А., розглянувши в письмовому провадженні в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

В позовній заяві зазначив, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 19 червня 2017 року закінчено виконавче провадження ВП№53078229 з примусового виконання виконавчого листа № 552/3403/14-а виданого Київським районним судом м. Полтави 18 вересня 2014 року. Посилався на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства та порушує його права. Тому просив дану постанову визнати незаконною та скасувати.

В судове засідання позивач не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі Відділ примусового виконання рішень та управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а також третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в межах наявних в справі доказів в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №552/3403/14-а, виданого Київським районним судом м. Полтави 18 вересня 2014 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов'язано провести нарахування та виплату ОСОБА_1 нарахованої пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленими законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік, з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат, та до змін в законодавстві.

Вказаний виконавчий документ перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

19 червня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Дрібною Ю.А. з посиланням на п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки відділом примусового виконання рішень вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 89 Закону в свою чергу передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином Законом чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

В оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначив, що постановою від 08 грудня 2016 відкрито виконавче провадження та надано боржнику 10 робочих днів для виконання рішення суду. У зв'язку невиконанням рішення суду відділом примусового виконання рішень згідно статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» постановами від 14 березня 2017 року та від 25 квітня 2017 року двічі накладено штраф на боржника в сумі 5100 грн. та 10200 грн. відповідно. До ГУНП в Полтавській області 26 квітня 2017 року направлено повідомлення про вчинення посадовими особами юридичної особи - боржника кримінального правопорушення. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 09 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення. Відділом примусового виконання рішень вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення. У зв'язку з цим на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №552/3403/14-а, виданого 18 вересня 2014 року Київським районним судом м.Полтави, закінчено.

В той же час при винесенні даної постанови державним виконавцем не враховано, що постановою Київського районного суду м.Полтави від 08 червня 2017 року скасовано постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 14 березня 2017 року у виконавчому провадженні ВП№53078229 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штрафу в розмірі 5100 грн. та від 25 квітня 2017 року про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штрафу в розмірі 10200 грн.

У зв'язку зі скасуванням наведених постанов у державного виконавця відсутні підстави для закінчення даного виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.159-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 19 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження, яке відкрито на підставі виконавчого листа №552/3403/14-а, виданого Київським районним судом м. Полтави 18 вересня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня отримання її копії.

Суддя О.А.Самсонова

17.07.2017