Справа № 826/4969/17
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4969/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Верховного Суду України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Верховного Суду України, за участю третьої особи Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Верховного Суду України, третя особа - Державна казначейська служба України, про зобов'язання доплатити різницю вихідної допомоги у розмірі семи місячних суддівських винагород (заробітних плат) за останньою посадою, що складає 276 640 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 17.07.1987 року працювала на посаді судді, в тому числі з січня 2007 року на посаді судді Верховного Суду України.

Рішенням Вищої ради юстиції від 19.12.2016 року №3258/0/15-16 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Верховного Суду України у відставку.

Наказом голови Верховного Суду України від 21.12.2016 року №1168-к ОСОБА_3 виключено зі складу Верховного Суду України.

У зв'язку зі звільненням ОСОБА_3 з посади судді Верховного Суду України у відставку Верховним Судом України здійснено виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі 118 560 грн., що становить 3 місячні заробітні плати за останньою посадою.

ОСОБА_3 22.02.2017 року звернулась із заявою до голови Верховного Суду України про виплату різниці між виплаченим та належним за законом розміром вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом голови Верховного Суду України від 03.03.2017 року №202-684/0/8-17 ОСОБА_3 відмовлено у здійснені відповідної виплати.

Згідно з довідкою Верховного Суду України від 29.03.2017 року №252-977/0/8-17 розмір заробітної плати ОСОБА_3 за останньою посадою складав 39 520 грн. Таким чином, різниця між виплаченою вихідною допомогою та вихідною допомогою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою становить 7 місячних заробітних плат, тобто 276 640 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку та позивач набув право при виході у відставку на гарантовану виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а відмова у такій виплаті є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до частин 1 - 4 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Приписами ст. 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI (далі - Закон або Закон №2453-VI) встановлено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до частини 2 статті 111 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Положеннями частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дійсно передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом із тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, статтю 136 даного Закону виключено.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття рішення про звільнення позивача (19.12.2016 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття рішення про звільнення з посади та те, що на час звільнення позивача з посади судді набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, з якого виключено статтю 136, що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою, колегія суддів приходить висновку про те, що у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Аналогічні правової позиції дотримується Вищий адміністративний суду України в ухвалах від 16.08.2016 року (К/800/22224/16), від 16.06.2016 року (К/800/49255/15).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.183-2,195,196,198,202,205,207,254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Верховного Суду України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Верховного Суду України, за участю третьої особи Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.