Справа № 820/6927/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 р. Справа № 820/6927/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі № 820/6927/16 за позовом ОСОБА_1 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 960/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 827,02 грн.; № 961/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2375,1 грн.; № 962/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2231,38 грн.; № 963/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2175,35 грн.; № 964/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2333,69 грн.; № 965/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1690,58 грн.; № 966/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 833,11 грн.; № 967/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 344,09 грн.; № 968/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 378,39 грн.; № 969/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1278,9 грн.; № 970/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 765,31 грн.; № 971/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 131,34 грн.; № 972/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1113,25 грн.; № 973/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 404,38 грн.; № 974/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 947,6 грн.; № 975/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 864,78 грн.; № 976/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 222,89 грн.; № 977/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1277,07 грн.; № 978/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 617,53 грн.; № 979/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 868,84 грн.; № 980/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 878,99 грн.; № 981/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1589,49 грн.; № 982/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 107,39 грн.; № 983/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1934 грн.; № 984/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 323,38 грн.; № 985/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 69,22 грн.; № 986/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 331,91 грн.; № 987/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 69,83 грн.; № 988/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 928,93 грн.; № 989/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 208,68 грн.; № 990/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 827,02 грн.; № 991/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 299,43 грн.; № 992/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 325,68 грн.; № 993/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1108,38 грн.; № 994/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 751,1 грн.; № 995/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2331,25 грн.; № 996/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2299,58 грн.; № 997/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2280,1 грн.; № 998/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 899,49 грн.; № 999/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 836,97 грн.; № 1000/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1234,85 грн.; № 1001/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1356,85 грн.; № 1002/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 131,54 грн.; № 1003/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 262,28 грн.; № 1004/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 633,36 грн.; № 1005/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 502,43 грн.; № 1006/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 108,81 грн.; № 1007/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1123,2 грн.; № 1008/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 463,85 грн.; № 1009/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1169,28 грн.; № 1010/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1303,26 грн.; № 1011/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 806,12 грн.; № 1012/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1053,57 грн.; № 1013/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 100,49 грн.; № 1014/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 97,03 грн.; № 1015/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1227,74 грн.; № 1016/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 997,54 грн.; № 1017/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2272,79 грн.; № 1018/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1644,3 грн.; № 1019/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1461,6 грн.; № 1020/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2214,32 грн.; № 1021/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 353,16 грн.; № 1022/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 259,03 грн.; № 1023/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 64,55 грн.; № 1024/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 352,61 грн.; № 1025/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 808,75 грн.; № 1026/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1410,44 грн.; № 1027/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1021,09 грн.; винесені Східною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № 960/1303 від 29.06.2017 року на загальну суму 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 02 коп.

В іншій частині задоволення позовних вимог було відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. та ухвали нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 960-1027/1303 від 29.06.2016 р.

На адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою направленою на адресу позивача, який не є вручений адресату з незалежних від суду причин, в зв'язку з чим відповідно до ст. 35 КАС України вважається, що вказана повістка є врученою.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартир за наступними адресами:

- АДРЕСА_1, 44, 46, 52, 60, 77, 78, 79, 81, 82, 88, 89, 91, 105, 108, 125, 144, 145, 157, 158, 173, 174, 176, 183, 187, 200, 201, 202, 203,204;

- АДРЕСА_2, 5, 7, 9, 16, 17;

- АДРЕСА_3, 21, 24, 25, 30;

- АДРЕСА_4, 10, 11, 12, 17, 23, 29;

- АДРЕСА_5;

- АДРЕСА_6, 256, 257;

- АДРЕСА_7;

- АДРЕСА_8, 155;

- АДРЕСА_9, 5, 17, 46;

- АДРЕСА_10, 11, 18, 20;

- АДРЕСА_11, 18, 22,32.

Східною ОДПІ проведено нарахування ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сформовані та направлені податкові повідомлення - рішення від 29.06.2016: № 961/1303 на суму 2375,10 грн.(97,5*1218*2%); №962/1303 на суму 2231,38 грн.(91,6*1218*2%) ;№963/1303 на суму 2175,35 грн.(89,3*1218*2%) ;№964/1303 на суму 2333,69 грн.(95,8*1218*2%) ; № 965/1303 на суму 1690,58 грн.(69,4*1218*2%); № 966/1303 на суму 138,85 грн.(34,2*1218*2%:12*2); № 967/1303 на суму 344,09 грн.(56,5*1218*2%:12*3) ; №968/1303 на суму 378,39 грн.(46,6* 1218*2%: 12*4) ; № 969/1303 на суму 1278.9 грн.(52,5*1218*2%) ; №970/1303 на суму 765,31 грн.(37,7*1218*2%:12*10) ; №971/1303 на суму 131,34 грн.(64,7*1218*2%:12*1) ; №972/1303 на суму 1113,25 грн.(45,7*1218*2%:) ; №973/1303 на суму 404,38 грн.(49,8*1218*2%:12*4) ; № 974/1303 на суму 947,6 грн.(38,9*1218*2%); №975/1303 на суму 864,78 грн.(35,5*1218*2%) ; №976/1303 на суму 222, 89 грн.(109,8*1218*2%:12*1) ; № 977/1303 на суму 1277, 07 грн.(69,9*1218*2%:12*9) ; №978/1303 на суму 617,53 грн.(33,8*1218*2%:12*9) ; №979/1303 на суму 868,84 грн.(42,8*1218*2%:12*10) ; №980/1303 на суму 878,99 грн.(43,3*1218*2%:12*10) ; № 981/1303 на суму 1589,49 грн.(78,3*1218*2%:12*10) ; №982/1303 на суму 107,39 грн.(52,9*1218*2%:12*1) ; № 983/1303 на суму 1934,18 грн.(79,4*1218*2%) ; №984/1303 на суму 323,38 грн.(53,1*1218*2%:12*3) ; № 985/1303 на суму 69,22 грн.(34,1*1218*2%:12*1) ; № 986/1303 на суму 331,91 грн.(54,5*1218*2%:12*3) ; №987/1303 на суму 69,83 грн.(34,4*1218*2%:12*1) ; № 988/1303 на суму 928,93 грн.(41,6*1218*2%:12*11) ; №989/1303 на суму 208,68 грн.(51,4*1218*2%:12*2) ; № 990/1303 на суму 827,02 грн.(67,9*1218*2%:12*6) ; № 991/1303 на суму 299,43 грн.(29,5*1218*2%:12*5) 4 №992/1303 на суму 325,68 грн.(32,1*1218*2%:12*5) ; №993/1303 на суму 1108,38 грн.(109,2*1218*2%:12*5) ; №994/1303 на суму 751,1 грн.(92,5*1218*2%:12*4) ; № 995/1303 на суму 2331,25 грн.(95,7*1218*2%) ;№ 996/1303 на суму 2299,58 грн.(94,4* 1218*2%) ; № 997/1303 на суму 2280,1 грн.(93,6*1218*2%) ; № 998/1303 на суму 899,49 грн.(63,3*1218*2%:12*7) ; № 999/1303 на суму 836,97 грн.(58,9* 1218*2%: 12*7) ; № 1000/1303 на суму 1234,85 грн.(55,3*1218*2%:12*11) ; № 1001/1303 на суму 1356,85 грн.(55,7*1218*2%) ; № 1002/1303 на суму 131,54 грн.(64,8*1218*2%:12*1) ; № 1003/1303 на суму 262,28 грн.(64,6*1218*2%:12*2) ; № 1004/1303 на суму 633,36 грн.(52,0*1218*2%:12*6) ; № 1005/1303 на суму 502,43 грн.(49,5*1218*2%:12*5) ; № 1006/1303 на суму 108,81 грн.(53,6*1218*2%:12*1) ; № 1007/1303 на суму 1123,2 грн.(50,3*1218*2%:12*11) ; № 1008/1303 на суму 463,85 грн.(45,7*1218*2%:12*5) ; № 1009/1303 на суму 1169,28 грн.(48*1218*2%) ; № 1010/1303 на суму 1303,26 грн.(53,5*1218*2%) ; № 1011/1303 на суму 806,12 грн.(36,1*1218*2%:12*11) ; № 1012/1303 на суму 1053,57 грн.(51,9*1218*2%:12*10) ; № 1013/1303 на суму 100,49 грн.(49,5*1218*2%:12*1) ; № 1014/1303 на суму 97,03 грн.(47,8*1218*2%:12*1) ; № 1015/1303 на суму 1227,74 грн.(50,4*1218*2%) ; № 1016/1303 на суму 997,54 грн.(54,6* 1218*2%: 12*9); № 1017/1303 на суму 2272,79 грн.(93,3* 1218*2%) ; № 1018/1303 на суму 1644,3 грн.(67,5*1218*2%) ; № 1019/1303 на суму 1461,6 грн.(60,0* 1218*2%); № 1020/1303 на суму 2214,32 грн.(90,9*1218*2%) ; № 1021/1303 на суму 353,16 грн.(57,99*1218*2%:12*3); № 1022/1303 на суму 259,03 грн.(31,9*1218*2%:12*4); № 1023/1303 на суму 64,55 грн.(31,8*1218*2%:12*1); № 1024/1303 на суму 352,61 грн.(57,9*1218*2%:12*3); № 1025/1303 на суму 808,75 грн.(49,8*1218*2%:12*8); № 1026/1303 на суму 1410,44 грн.(57,9*1218*2%); № 1027/1303 на суму 1021,09 грн.(100,6*1218*2%:12*5).

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності визначення позивачеві грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно за 2015 рік.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, з наступних підстав.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII (далі по тексту - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Законом № 71-VIII було запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначене рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що усі без виключення загальнодержавні податки та збори, а також місцеві податки перераховані у ст.ст.9 та 10 ПК України відповідно. При цьому в чинному переліку місцевих податків податок на нерухомість відсутній, а наявний податок на майно (пп.10.1.1. п.10.1 ст.10 ПК України). У свою чергу, відповідно до пп.265.1.1. п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно, а не самостійним податком.

З наведеного випливає, що податок на майно є новим податком, який до 01.01.2015 року не існував, через що усі його складові (включаючи й податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) є складовими нового податку та не мають нічого спільного з аналогічними за конструкцією, але самостійними податками, які були закріплені у ст.ст.9, 10 ПК України до 01.01.2015 року.

В ситуації із запровадженням податку на нерухоме майно на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01.01.2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на нерухоме майно, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю, встановлено рішенням Харківської міської ради від 21.01.2015 року № 1793/15. Цим рішенням затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вказане рішення 22.01.2015 року було оприлюднене на офіційному сайті Харківської міської ради та у газеті Харківської міської ради "Харьковские известия" (№6/1 (2915)).

Таким чином, з урахуванням норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, прийняті в 2015 році та опубліковані протягом січня-лютого 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на нерухоме майно міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону щодо реформи, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити податок на нерухоме майно, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено п. 10.2 ст. 10 ПК України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Підтвердженням цього може слугувати п. 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII. Цим пунктом було рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті за рекомендацією Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Разом із тим, Податковим кодексом України встановлено спеціальні правові наслідки невиконання місцевою радою свого обов'язку щодо встановлення тих місцевих податків, запровадження яких є обов'язковим.

Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3. ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Зі змісту наведеної норми чітко вбачається, що її диспозиція (тобто справляння невстановленого обов'язкового місцевого податку в розмірі мінімальної ставки) застосовується за наявності відповідної гіпотези, тобто в разі, якщо відповідне рішення місцевої ради не було прийнято.

При цьому з системного аналізу норм ст. 12 ПК України випиває, що в пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України йдеться саме про те рішення, яке передбачено попереднім підпунктом, а саме пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Отже, для застосування наслідків, передбачених пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, повинна мати місце бездіяльність місцевої ради щодо неприйняття обов'язкового рішення про встановлення місцевого податку, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В свою чергу, відповідна бездіяльність може виникнути лише після того, як сплинуть строки, протягом яких місцева рада має прийняти рішення про встановлення обов'язкового для справляння місцевого податку.

Очевидно, що такими строками є період, передбачений пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України - тобто період прийняття рішення, який завжди передує плановому і не може з ним збігатися.

Наведене безпосередньо передбачено пп. 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 ПК України, згідно з яким до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Отже, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України. Тому за умови дії пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням п. 10.2 ст. 10 ПК України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

При цьому відповідно до пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, сама собою наявність у ПК України норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради або якщо не сплинув строк, протягом якого таке рішення мало бути прийняте.

Враховуючи викладене, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно, висновок про те, чи скористалася місцева рада своєю компетенцією щодо встановлення місцевого податку, можна зробити лише після закінчення бюджетного періоду, протягом якого мало бути реалізоване відповідне повноваження. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України можуть розпочати справляння місцевого податку, який місцева рада повинна була встановити згідно з п. 10.2 ст. 10 ПК України, але не встановила.

Для конкретної правової ситуації щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році період прийняття рішення місцевою радою - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом із тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, лише на 2016, а не на 2015 рік. Отже, і бездіяльність місцевої ради може мати місце лише після закінчення 2015 року.

Відповідно, якщо протягом 2015 року місцеві ради не приймають рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то виключно з 2016 року (тобто з початку планового періоду) можуть застосовуватися приписи пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Таким чином, незалежно від прийняття або неприйняття рішення місцевою радою у 2015 році податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, міг справлятися не раніше 2016 року.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах колегія суддів застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельного податку на 2015 рік.

Крім того, відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України місцевий податок підлягає справлянню за мінімальною ставкою.

Разом із цим, підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено лише максимальну ставку податку, а саме, у відповідності до наведеної норми, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Натомість ст. 27 ПК України передбачено поняття граничної ставки, до яких належить максимальний або мінімальний розмір ставки за певним податком, встановлений цим Кодексом. Отже, мінімальна ставка є одним із різновидів граничної ставки і протиставляється максимальній ставці. Причому обидва розміри мають бути встановлені саме ПК України.

Водночас, Податковим Кодексом України не встановлено мінімальної ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та уповноважено місцеві ради своїми рішеннями встановлювати диференціацію мінімальних ставок в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості.

В свою чергу, невстановлений місцевою радою податок може справлятися лише в розмірі мінімальної ставки, але не максимальної. Відповідно, підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України не може поширюватися на місцеві податки, які не мають граничних ставок (тобто не передбачають одночасно і мінімального, і максимального їх розміру).

Виходячи з викладеного, підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є приписи пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем оскаржуваних повідомлень-рішень та донарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового закріпленні в ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, колегія судів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі № 820/6927/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № 961/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2375,1 грн.; № 962/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2231,38 грн.; № 963/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2175,35 грн.; № 964/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2333,69 грн.; № 965/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1690,58 грн.; № 966/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 833,11 грн.; № 967/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 344,09 грн.; № 968/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 378,39 грн.; № 969/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1278,9 грн.; № 970/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 765,31 грн.; № 971/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 131,34 грн.; № 972/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1113,25 грн.; № 973/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 404,38 грн.; № 974/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 947,6 грн.; № 975/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 864,78 грн.; № 976/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 222,89 грн.; № 977/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1277,07 грн.; № 978/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 617,53 грн.; № 979/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 868,84 грн.; № 980/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 878,99 грн.; № 981/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1589,49 грн.; № 982/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 107,39 грн.; № 983/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1934 грн.; № 984/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 323,38 грн.; № 985/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 69,22 грн.; № 986/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 331,91 грн.; № 987/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 69,83 грн.; № 988/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 928,93 грн.; № 989/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 208,68 грн.; № 990/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 827,02 грн.; № 991/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 299,43 грн.; № 992/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 325,68 грн.; № 993/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1108,38 грн.; № 994/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 751,1 грн.; № 995/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2331,25 грн.; № 996/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2299,58 грн.; № 997/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2280,1 грн.; № 998/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 899,49 грн.; № 999/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 836,97 грн.; № 1000/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1234,85 грн.; № 1001/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1356,85 грн.; № 1002/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 131,54 грн.; № 1003/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 262,28 грн.; № 1004/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 633,36 грн.; № 1005/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 502,43 грн.; № 1006/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 108,81 грн.; № 1007/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1123,2 грн.; № 1008/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 463,85 грн.; № 1009/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1169,28 грн.; № 1010/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1303,26 грн.; № 1011/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 806,12 грн.; № 1012/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1053,57 грн.; № 1013/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 100,49 грн.; № 1014/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 97,03 грн.; № 1015/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1227,74 грн.; № 1016/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 997,54 грн.; № 1017/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2272,79 грн.; № 1018/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1644,3 грн.; № 1019/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1461,6 грн.; № 1020/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 2214,32 грн.; № 1021/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 353,16 грн.; № 1022/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 259,03 грн.; № 1023/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 64,55 грн.; № 1024/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 352,61 грн.; № 1025/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 808,75 грн.; № 1026/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1410,44 грн.; № 1027/1303 від 29.06.2016 року на загальну суму 1021,09 грн.; винесені Східною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.

Повний текст постанови виготовлений 17.07.2017 р.