Справа № 820/1961/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 липня 2017 р. № 820/1961/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення (запису), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення (запис) приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про держав ну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року, індексний номер: 28976713 від 28.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що приватний нотаріус ОСОБА_8 не мала права здійснювати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину вказаної квартири, оскільки квартира не поділена в натурі, отже своїми діями відповідач грубо порушила вимоги чинного законодавства України, у зв'язку з чим ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду.

Позивач та представник позивача у судовому засідання підтримали доводи позовної заяви та просили суд прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначила, що державна реєстрація права власності на 1/2 частку майна ОСОБА_4 була проведена з додержанням усіх вимог чинного законодавства України, що регулює зазначене питання, а відмова у реєстрації цього права була б не тільки безпідставною, а й противоправною дією.

Третя особа, ОСОБА_4, в судове засідання 17.07.2017р. не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечував.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Рішенням Київським районним судом м. Харкова від 19.03.2015 року по справі №640/3403/14-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя, визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року по справі №640/3403/14-ц рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року залишено без змін.

24.03.2016р. ОСОБА_4 подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно рішення Київського районного суду.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення (запис) індексний номер: 28976713 від 28.03.2016 року про держав ну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року.

Перевіряючи відповідність закону спірного рішення та дій державного реєстратору в особі приватного нотаріуса, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та дій суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор керується Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"№1952-ІV від 01.07.2004 року, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127.

Відповідно до абзацу 1 та 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції що діяла на час прийняття спірного рішення), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п.2 ч.1.ст. 10 вказаного Закону державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - порядок №1127)( в редакція, яка діяла на час прийняття спірного рішення) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно з п.7 Порядку уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Після проставлення підписів на заяві уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв.

Заява не підлягає реєстрації у базі даних заяв виключно у випадках, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв.

Відповідно до п. 8 Порядку під час формування та реєстрації заяви у базі даних заяв уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник встановлює особу заявника, що здійснюється за документом, що посвідчує таку особу.

Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його замінює.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1127, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Згідно з п. 10 Порядку з поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Виходячи з положень п.1 ч.3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку №1127, приватним нотаріусом було здійснено всі необхідні реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, на підставі відповідного рішення з відкриттям розділу на об'єкт нерухомого майна, зокрема: 24.03.2016 року за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав було сформовано та роздруковано заяву, реєстраційний номер 16220585, на якій заявник проставив власний підпис (у подальшому з відміткою від 28.03.2016 року про отримання наданих ним документів у повному обсязі); під час формування та реєстрації зазначеної заяви у базі даних встановлено особу заявника за паспортом громадянина України.

Разом з заявою ОСОБА_4 були подані документи, які необхідні для державної реєстрації прав, а саме: копія Рішення Київського районного суду міста Харкова №2/640/55/15 від 19.03.2015 року, справа №640/3403/14-ц, що набрало законної сили згідно відмітки на ньому та даними Єдиного державного реєстру судових рішень 24.06.2015 року, та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виготовленого 18.03.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний і проектний інститут "СХІДБУДПРОЕКТ", виконав ОСОБА_7; серія та номер кваліфікаційного сертифіката НОМЕР_1 від 17.03.2014 року, з яких було виготовлено відповідні електронні копії шляхом сканування, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав у повному обсязі.

Разом з цим суд зазначає, що при здійсненні розгляду заяви був здійснений пошук заяв у базі даних про реєстрацію заяв та запитів №56129717 від 28.03.2016 року, а також використані відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек (28.03.2016 року отримані відомості за результатами пошуку інформації №№ 56129918, 56130163).

За результатами розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, 28.03.2016 року приватним нотаріусом було прийнято рішення щодо державної реєстрації прав про проведення державної реєстрації права власності на 1/2 (одну другу) частку квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 №28976713; відкрито розділ на зазначений об'єкт нерухомого майна №00 та внесено до нього відповідні відомості, номер запису про право власності 13906978, завершено відкриття розділу та задоволено заяву №16220585, на підставі якої видано ОСОБА_4 Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна номер 56135006 від 28.03.2016 року.

Так, судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем рішення індексний номер: 28976713 від 28.03.2016 року про держав ну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_4 слугувало надане приватному нотаріусу рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року по справі №640/3403/14-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виготовленого 18.03.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний і проектний інститут "СХІДБУДПРОЕКТ".

Як вбачається з відмітки суду, рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року по справі №640/3403/14-ц, набуло законної сили 24.06.2015 року.

Згідно з ст.14 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, на момент вчинення відповідачем реєстраційних дій щодо держав ної реєстрації права власності на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказане рішення Київського районного суду м. Харкова набуло законної сили і є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. (ч. 5 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")

Суд вважає за необхідне зазначити, що фактичні обставини справи, всупереч тверджень позивача, об'єктивно свідчать про відсутність підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень зазначених у ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з ч.ч. 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

При цьому, відповідно до ст. 356 та 368 вказаного Кодексу власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суд вважає, що посилання позивача на п.54 Порядку №1127, як на підставу протиправності дій приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 54 Порядку №1127, (в редакції на час прийняття спірного рішення), які регулюють питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності, оскільки у даному випадку у відповідності до зазначеного вище рішення суду відбувався поділ права власності на цю квартиру (виділ ідеальної частки), а не поділ майна - об'єкту (квартири) (реальний поділ), а відповідно мало місце не припинення права спільної власності, а лише зміна її виду, зі спільної сумісної на спільну часткову, що унеможливлює застосування зазначених пунктів Порядку №1127.

Отже спірним рішення відповідач здійснила державну реєстрацію права власності виключно щодо відповідної частки ОСОБА_4 у спільній власності, тобто запис до Державного реєстру прав внесений щодо частки у праві спільної часткової власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в діях приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, при прийнятті рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, не вбачається порушень законодавства в сфері проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень чи порушення прав та законних інтересів позивача.

Щодо додаткових пояснень наданих представником позивача через канцелярію суду 17.07.2017р., суд не приймає їх до уваги, оскільки вони по суті є зміною підстав позову заявлені представником позивачем, всупереч ч. 1 ст. 137 КАС України, після початку судового розгляду справи по суті. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні 12.07.2017р. представник позивача також оголошував вказані пояснення, та протокольною ухвалою вони не були прийняті судом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Означене завдання за правилом ч. 3 ст. 2 КАС України реалізується адміністративними судами шляхом перевірки чи прийняті суб'єктами владних повноважень рішення та чи вчинені суб'єктами владних повноважень дії або бездіяльність: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача діями відповідача, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення (запису) залишити без задоволення.

2. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. 3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 24.07.2017 р.

Суддя Рубан В.В.