Справа № 204/2001/17(2-а/204/121/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2017 рокусправа № 204/2001/17 Провадження №2-а/204/121/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.

за участі представника відповідача Грінченко І.І.

представника третьої особи Гайдукової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 р. у справі № 204/2001/17 за позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити суму недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 р. по 19.09.2016 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15.07.2001 р. позивач отримує пенсію за віком. До лютого 2016 р. позивач перебував на обліку в Слов'янскому об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області. З 12.04.2016 р. позивача поставлено на облік до Правобережному об'єднанному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, з виплатою пенсії з 01.03.2016 р. З 01.03.2016 р. відповідачем виплата пенсії призупинена у зв'язку зі зняттям позивача з обліку як внутрішньо переміщеної особи. Розмір щомісячної пенсії складає 4118,17 грн. Розпорядженням відповідача від 01.11.2016 р. позивачу поновлена виплата пенсії з 20.09.2016 р., проте у виплаті позивачу пенсії за період 01.03.2016 р. по 19.09.2016 р. відмовлено.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (далі - УПСЗН).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 р. позов задоволено, визнано неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01.03.2016 р. по 19.09.2016 р.; зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 р. по 19.09.2016 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично повторює доводи заперечень відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та представника третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримав право на пенсію з 15.07.2001 р., є внутрішньо переміщеною особою, який переїхав з Луганської області до м. Дніпра, де наразі мешкає.

Згідно з довідкою від 01.04.2016 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої УПСЗН Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичною адресою його проживання зазначено: АДРЕСА_1.

04.04.2016 р. позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про запит його пенсійної справи за віком з Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 12.04.2016 р. зі Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську надійшла електронна пенсійна справа позивача.

З 01.03.2016 р. по 19.09.2016 р. позивачу не нараховувались та не виплачувались пенсійні виплати.

Згідно з відомостями з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка надана УПЗСН відповідачу у квітні 2016 р. в порядку інформаційного обміну, позивача знято з обліку як внутрішньо переміщену особу, у зв'язку з чим відповідачем призупинено виплату пенсії позивачу з 01.03.2016 р.

Судом першої інстанції також встановлено, що 19.07.2016 р. соціальним інспектором УПСЗН складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 52, відносно ОСОБА_3, адреса мешкання: АДРЕСА_1, в якому зазначено, що на залишене повідомлення 07.07.2016 р. заявник не з'явився, в телефонному режимі син повідомив, що його батько десь відпочиває по Україні, чи у брата в Тернополі; підтвердити факт проживання заявника за вказаною адресою неможливо.

Протоколом № 3 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22.07.2016 р. прийнято рішення про відмову позивачу у наданні пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) та щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, визначених ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для припинення виплати йому пенсії. При цьому суд вважав, що встановлення додаткових підстав для припинення виплати пенсій громадянам постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є звуження прав та свобод громадян України.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є громадянином України, пенсіонером та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України за фактичним місцем проживання у АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою № 1 від 01.04.2016 р. (а.с. 76).

За заявою позивача від 04.04.2016 р. розпорядженням від 12.04.2016 р. пенсійна справа взята на облік у відповідача із виплатою заборгованості з 01.03.2016 р., проте позивачу не здійснювались пенсійні виплати.

Протоколом № 3 від 22.07.2016 р. засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відмолено у наданні пенсії та щомісячної адресної допомоги ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеній особі (а.с. 62-64). З обставин справи вбачається, що підставою відмови у наданні позивачу соціальних та пенсійних виплат є відомості, що містяться Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, про зняття позивача з обліку як внутрішньо переміщену особу через встановлення актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 52, відносно ОСОБА_3, адреса мешкання: АДРЕСА_1 від 19.07.2016 р., складеним соціальним інспектором УПСЗН, про відсутність позивача за зазначеною адресою.

Протоколом № 16 від 21.10.2016 р. засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відновлено ОСОБА_3 пенсію та щомісячну адресну допомогу з 20.09.2016 р. (а.с. 89-90).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульованийЗаконом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

В спірному випадку жодна з підстав припинення виплати пенсії, встановлена ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, відповідачем не застосована та не доведена, а така підстава як відсутність за місцем фактичного проживання, як про це зазначає відповідач, не передбачена приписами статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття органом Пенсійного фонду відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення органом Пенсійного фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу (01.03.2016 р.) були відсутні, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення йому пенсії.

Судова колегія вважає необґрунтованим застосування відповідачем до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 р. № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Так, згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Вище судом апеляційної інстанції зроблений висновок про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Крім того, колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії позивачу відбулося з 01.03.2016 р., тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеної постанови, та з підстав, не передбачених у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 р. в справі № 204/2001/17 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 р. в справі № 204/2001/17 за позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 18.07.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко