Справа № 813/990/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року Справа № 813/990/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Тронка О.В.,

з участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпет» до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпет» (надалі - позивач, ТзОВ «Інтерпет») звернулось до суду з позовом до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - відповідач, Личаківська ОДПІ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання ТзОВ «Інтерпет» за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобовязанням на суму 51412,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання ТзОВ «Інтерпет» за платежем податок на додану вартість за податковим зобовязанням на суму 325 406,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 81 352,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 13.02.2017 № 2164-17, відповідно до якої станом на 12.02.2017 сума податкового боргу ТОВ «Інтерпет» за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 514 083,14 грн., в тому числі 325 406,00 грн. основний платіж з ПДВ, 81 352,00 грн. штрафні санкції та 107 325,14 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність висновків податкового органу щодо порушення ТзОВ «Інтерпет» норм податкового законодавства внаслідок господарських взаємовідносин з контрагентами позивача ТзОВ «Номітекс» та ТзОВ «Пріам корпорейшн». Зазначає, що такі висновки зроблені відповідачем без об'єктивного аналізу господарських операцій та ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу щодо відсутності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Номітекс» та ТзОВ «Пріам корпорейшн». Факт придбання товарів у контрагентів позивача підтверджується належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами. Покликання контролюючого органу на розслідування кримінальної справи, предметом доказування по якій є діяльність контрагентів позивача, не можуть братись до уваги, оскільки на даний час відсутній вирок суду, що набрав законної сили та яким було б доведено винуватість посадових осіб контрагентів ТзОВ «Інтерпет» у вчиненні злочинів, повязаних із фіктивним підприємництвом чи ухиленням від сплати податків. Крім того позивач вказує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення законодавства його контрагентом.

Стосовно оскаржуваної податкової вимоги зазначив, що зі змісту рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 10.01.2017 № -11-01-02-25 випливає, що податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_2 є скасоване, відтак подальше надіслання відповідачем на адресу ТзОВ «Інтерпет» податкової вимоги від 13.02.2017 № 2164-17 є протиправним, а така вимога підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару контрагентами ТзОВ «Інтерпет» в розрізі номенклатури товару згідно з базою «Єдиний реєстр податкових накладних», що свідчить про нереальність господарської операції з продажу у липні, травні та листопаді 2015 року товару позивачу за відсутності підтвердження придбання цього ж товару. Проведеним аналізом встановлено, що контрагенти-постачальники здійснюють маніпуляцію із номенклатурою товару, зокрема за вище наведені періоди задекларовано операції з придбання товарів, які відмінні від задекларованих операцій з реалізації. Вказані обставини свідчать про проведення транзитних фінансових операцій з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту.

Щодо спірної податкової вимоги зазначив, що згідно з ІС «Податковий блок» АІС «Скарга», рішенням про результати розгляду скарги від 10.01.2017 №245/6/99-99-1-01-02-25 скасовано повністю податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № та залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 №. Таким чином, податкова вимога від 13.12.2017 №2164-17 у звязку з наявністю заборгованості, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 09.09.2016 № винесена на підставі та в межах повноважень, встановлених законом.

З цих підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

Личаківською ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Інтерпет» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016.

За результатами перевірки складено акт від 29.08.2016 № 217/13-06-14/30492103. Згідно з висновками акту перевіркою встановлено, зокрема, порушення:

- п.186.1 ст. 186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, в результаті чого завищено податковий кредит в липні 2015 року на суму 117406,00 грн. та в серпні 2015 року на суму 208000,00 грн., що призвело до заниження податкового зобовязання на суму 325406,00 грн. в серпні 2015 року;

- п. 135.1 ст. 135, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 51 412, 00 грн.

На підставі таких висновків відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 09.09.2016 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобовязанням суму 51 412, 00 грн.;

- від 09.09.2016 № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість за податковим зобовязанням на суму 325 406,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 81 352,00 грн.

ТзОВ «Інтерпет» оскаржено в адміністративному порядку вищезгадані податкові повідомлення-рішення.

За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 10.01.2017 №245/6/99-99-11-01-02-25, яким скасовано податкове повідомлення-рішення Личаківської ОДПІ від 09.09.2016 № НОМЕР_2 у частині донарахування по операціях за період 2015 року, щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником на користь ТзОВ «Номітекс» та ТзОВ «Пріам корпорейшн» та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік, а в іншій частині зазначене рішення та податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_1 залишено без змін, а скаргу задоволено частково.

13.02.2017 податковим органом у звязку з несплатою податкових зобовязань, які виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 09.09.2016 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 сформовано податкову вимогу від 13.02.2017 №2164-17.

Не погодившись з таким рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 51 412, 00 грн.

Рішенням Державної фіскальною службою України від 10.01.2017 №245/6/99-99-11-01-02-25 скасовано податкове повідомлення-рішення Личаківської ОДПІ у частині донарахування по операціях за період 2015 року, щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником на користь ТзОВ «Номітекс» та ТзОВ «Пріам корпорейшн» та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік.

Зі змісту вказаного рішення, пояснень представника відповідача, даних облікової картки платника податків та листа Державної фіскальної служби України № 10432/6/99-99-11-01-02-25 від 18.05.2017 судом встановлено, що податковим органом в резолютивній частині рішення про результати розгляду скарги допущено описку щодо номеру скасованого податкового повідомлення-рішення, замість № НОМЕР_1 вказано №.

Отже, за результатами розгляду скарги позивача, Державна фіскальна служба України дійшла висновку про необґрунтованість проведеного відповідачем донарахування позивачу грошових зобовязань по податку на прибуток підприємств.

За положеннями п.56.2 ст.56 Податкового кодексу України (надалі ПК України), в разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу.

Згідно з п. 60.2 статті 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Вказані положення кореспондуються з нормами розділу V Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204

Оскільки податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_1 скасоване рішенням Державної фіскальної служби України, таке рішення відповідача вважається відкликаним, а тому не має юридичної сили і не породжує взаємних прав та обов'язків сторін.

Відсутність порушеного права чи інтересу позивача, яке б підлягало судовому захисту чи поновленню, є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_1.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.09.2016 № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 325 406,00 грн. основного платежу та за штрафними санкціями на суму 81 352,00 грн.

В акті перевірки відповідач вказує на відсутність факту придбання позивачем товарів (робіт, послуг) від ТзОВ «Номітекс» в липні 2015 року на загальну суму 704433,0 грн., в тому числі ПДВ 117405,60 грн. та ТзОВ «Пріам корпорейшн» на суму 1248000 грн. в т.ч. ПДВ 208000 грн. Вважає, що такі господарські операції спрямовані лише на отримання податкової вигоди позивачем шляхом декларування податкового кредиту та збільшення витрат на підставі первинних документів.

З цього приводу судом встановлено, що між ТзОВ «Інтерпет» (покупець) та ТзОВ «Номітекс» (продавець) 23.07.2015 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець зобовязується продати, а покупець прийняти і оплатити товар: листи з нержавіючої сталі вагою 10,650 тон на загальну суму 704433,6 грн., в т.ч. ПДВ 117405,6 грн.

За умовами договору товар поставляється за рахунок покупця на умовах FCA м.Київ.

З наявних у справі копій первинних документів випливає, що товар отримано позивачем на підставі податкової накладної № 72701 від 27.07.2015 та видаткової накладної № 144 від 27.07.2015 в кількості 10,65 тон на суму 704433,6 грн. в т.ч. ПДВ 117405,6 грн.

Перевезення товару здійснювалось на підставі заявки на автоперевезення № 1 від 24.07.2015, відповідно до договору перевезення вантажу № 6 від 24.07.2015 з ФОП ОСОБА_3

Згідно з товарно-транспортною накладною № 142 від 27.07.2015 перевезення здійснювалось автомобілем НОМЕР_3 з м.Києва. Замовником перевезення було ТзОВ «Інтерпет», вантажовідправником ТзОВ «Номітекс», вантажоодержувачем ТОВ «Інтерпет».

Факт надання послуг по перевезенню вантажу підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 4.

За отриманий товар позивачем 28.07.2015 перераховано кошти в сумі 120000,00 грн., 30.07.2015 - в сумі 270000,00 грн., 03.08.2015 - в сумі 314433, 60 грн.

Станом на 31.03.2015 сальдо по рах.631 по розрахунках з ТОВ «Номітекс» становило 0 грн.

Придбаний у ТзОВ «Номітекс» товар був використаний позивачем при виробництві поворотно-зчіпних пристроїв для дволанкового тролейбуса Т901 на замовлення ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», що підтверджується, зокрема, відомостями по картці рахунку 207 за липень-грудень 2015 року. В подальшому вказані пристрої були відвантажені замовнику, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Вказані вище документи досліджувались під час перевірки, зауваження щодо їх форми чи змісту у відповідача відсутні.

Водночас, відповідач вказує, що за даними автоматизованої системи співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України наявна розбіжність у складі податкового кредиту ТзОВ «Інтерпет» по розрахунках з ТзОВ «Номітекс» в сторону завищення по причині прийняття декларацій ТзОВ «Номітекс» з відміткою для відома.

Щодо господарських операцій з ТзОВ «Пріам корпорейшн» судом встановлено, що між ТзОВ «Інтерпет» з вказаним контрагентом укладено договір поставки від 20.08.2015.

За умовами цього договору продавець зобовязується продати, а покупець прийняти і оплатити товар, визначений у видаткових накладних. Зокрема, верстат шліцешліфувальний ЗМ 451, шліцефрезерний напівавтомат ВС 51П, токарний станок ЧПУ 16А20Ф339 та полуавтома зубошліфувальний 5Д833.

Товар поставляється за рахунок покупця на умовах FCA м. Київ.

Вказані вище верстати отримані позивачем на підставі видаткової накладної № 5 від 26.08.2015 на суму 486000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 81000, 00 грн. та видаткової накладної № 6 від 27.08.2015 на суму 762000 грн., в т.ч. ПДВ 127000 грн.

Товар перевозив ФОП ОСОБА_3 автомобілем марки Камаз 55102 ВС52-85ВН з причіпом згідно з товарно-транспортними накладними від 20.08.2015 № 2008 та від 26.08.2015 № 2708. Крім того, підтвердженням перевезення товару від продавця до покупця є акти здачі-прийняття робіт № 4 від 21.08.2015 та № 6 від 28.08.2015, а також заяви на автоперевезення № 3 від 24.08.2015 та № 2 від 18.08.2015.

Прийняття (внутрішнє переміщення) основних засобів по підприємству відображено у відповідних актах, згідно з якими придбані ТзОВ «Інтерпет» верстати використовуються на дільниці механічного виробництва. Крім того, згідно з довідкою позивача № 277 від 08.09.2016 вказані верстати використовуються на відповідних лініях виробничого процесу для виробництва конкретної номенклатури деталей.

За отриманий товар ТОВ «Інтерпет» перерахувало постачальнику кошти на загальну суму 1248000 грн., в т.ч. 26.08.2015 в сумі 486000, 00 грн.; 27.08.2015 в сумі 762000 грн.

Станом на 31.12.2015 сальдо по розрахунках з ТзОВ «Пріам корпорейшн» по рах. 631 становить 0 грн.

Згідно з автоматизованою системою співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України контролюючим органом не встановлено розбіжностей по розрахунках з ТзОВ «Пріам корпорейшн».

Вказані вище господарські операції відображені позивачем у податкові звітності. Наявні у справі документи надавались позивачем до перевірки та були предметом дослідження, що не заперечується представником відповідача. Порушень щодо форми та порядку їх заповнення в акті перевірки не встановлено, а тому такі є належними доказами та приймаються судом до уваги при прийнятті рішення.

При наданні оцінки спірним правовідносинам суд керувався наступними нормами податкового законодавства.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Виходячи з положень п. 187.1 ст. 187 Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За положеннями п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суд зазначає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарської операції з вищезазначеними контрагентами, оформлені належним чином, такі містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ТзОВ «Інтерпет» і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Вказана обставина не спростовується висновками акту перевірки та не заперечується представником відповідача.

Позивачем також представлено документи на підтвердження реального використання ТзОВ «Інтерпет» у господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей. Достовірних фактів, які б викликали сумнів у реальності таких господарських операцій у суду немає.

Крім того, в ході судового розгляду судом допитано в якості свідків директора ТзОВ «Інтерпет» ОСОБА_4 та головного інженера ОСОБА_5, які повідомили, що придбані у вказаних вище контрагентів товарно-матеріальні цінності відображені в податковому та бухгалтерському обліках та використовуються в господарській діяльності позивача.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у складі податкового кредиту ТзОВ «Інтерпет» по розрахунках з ТзОВ «Номітекс». Невірне відображення таким контрагентом господарських операцій у своїй податковій звітності не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Викладені в акті перевірки висновки про вчинення контрагентами платника податків нікчемних правочинів або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону.

Згідно з представленими відповідачем документами вказана розбіжність виникла на підставі висновків акта перевірки від 29.08.2016 № 217/13-06-14/30492103. Тобто, при формуванні податкової звітності позивач не знав і не міг знати про недобросовісність дій контрагента.

Крім того, відповідачем не встановлено порушень щодо правомірності відображення позивачем господарських операцій з ТзОВ «Номітекс» у складі витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток підприємств, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу щодо відсутності здійснення господарських операцій з цим контрагентом.

Обґрунтування правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентами (постачальниками) є неприпустимим також і з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. («Булвес АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Судом також не беруться до уваги покликання відповідача на кримінальне провадження від 22.07.2015 №0000072 з огляду на таке.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена ч.4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок. Відповідно, обставини, що встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов'язкові.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/25519/13 від 18.11.2014.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту винесення судом вироку в кримінальних провадженнях, на які містить посилання акті від 29.08.2016 № 217/13-06-14/30492103, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

Крім цього, суд враховує, що вказане вище кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.27 та ч.3 ст.212 КК України, було внесене до Державного реєстру досудових розслідувань до дати укладення позивачем договорів з ТзОВ «Номітекс» та ТзОВ «Пріам корпорейшн», а тому не стосується правовідносин, які були предметом перевірки.

Оцінюючи дані факти, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам) та поясненням позивача, а також враховує, що про реальність господарських операцій позивача з контрагентами свідчить той факт, що послуги від зазначених контрагентів були реально обліковані підприємством. Достовірних фактів, які б викликали сумнів в реальності наданих послуг, у суду немає.

За результатами системного аналізу вказаних норм законодавства, дослідження долучених до матеріалів справи первинних документів, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно відображені операції з вказаними у акті перевірки контрагентами у складі податкового кредиту.

З огляду на викладене вище суд вважає, що викладені в акті перевірки від 29.08.2016 № 217/13-06-14/30492103 висновки податкового органу про порушення позивачем норм ПК України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов про визнання протиправним та скасування прийнятого на підставі таких висновків податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 09.09.2016 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 13.02.2017 № 2164-17.

Згідно із п.59.1 та п.59.3 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, у той час як податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп.14.1.175 п.14 ПК України).

Механізм формування, надсилання, вручення та відкликання податкових вимог органами доходів і зборів визначає Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №576 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 31.10.2013 за № 1840/24372, (надалі - Порядок №576), дія якого поширюється на платників податків, які не сплатили узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки.

Розділом ІІ Порядку №576 передбачені умови формування податкових вимог, в п.2.1 та п.2.2 якого вказано, що податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, зокрема, якщо платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки.

З огляду на те, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких сформовано податкову вимогу скасовано, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від № 2164-17 від 13.02.2017.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_2 від 09.09.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання ТзОВ «Інтерпет» за платежем податок на додану вартість на суму 406758,00 грн., в тому числі 325406,00 грн. основного платежу, та 81352,00 грн. штрафних санкцій.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 2164,17 від 13.02.2017.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Личаківської об?єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпет» судовий збір в сумі 13041 (тринадцять тисяч сорок одну) гривню 45 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.07.2017