Справа № 802/506/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2017 р. Справа № 802/506/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

Суддів: Вільчинського Олександра Ванадійовича

Дмитришеної Руслани Миколаївни

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: Дмитрук Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Міністерства внутрішніх справ України

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 2), в якому просить (з урахуваннм заяви про уточнення позовних вимог):

- визнати протиправними дії у вигляді відмови Міністерства внутрішніх справ у формі письмової відповіді, оформленої листом від 29.04.2016 року №15/2-1526 призначити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію МВС України в Вінницькій області повторно надіслати Міністерству Внутрішніх справ України документи для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.01.2016 року відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.01.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.11.2015 року останній був звільнений зі служби в міліції згідно з наказом УМВС №165 о/с від 06.11.2015 року. 09 грудня 2015 року військово-лікарська комісія за розпорядженням ВК УКЗ УМВС України у Вінницькій області здійснила медичний огляд. Постановою військово-лікарської комісії про придатність до військової служби на основі статті 78б, 14в, 39в, 42б, 71в, 23г графи і розкладу хвороб і фізичних вад наказу МВС України від 06.02.2001 року №85, визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, захворювання пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 14 січня 2016 року ОСОБА_2 після огляду медико-соціальною експертною комісією була встановлена 3 група інвалідності. Враховуючи встановлення ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи, з метою отримання одноразової грошової допомоги позивач звертався до ГУНП у Вінницькій області, з заявами про нарахування та виплату такої грошової допомоги, проте йому було повернуто без розгляду матеріали на призначення одноразової допомоги.

Проте, ОСОБА_2 вважає, що відноситься до категорії осіб яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

На думку позивача вказана відмова є протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому на підставі вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю, з урахування заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні даного позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких зазначила, що в даних правовідносинах не може бути застосовано положення Закону України «Про міліцію», оскільки позивач звернувся із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, в зв'язку із встановлення йому інвалідності, після втрати чинності Закону України «Про міліцію» (після 07.11.2015 року).

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі дослідивши матеріали справи та усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.11.2015 року ОСОБА_2 був звільнений зі служби в міліції згідно з наказом УМВС №165 о/с від 06.11.2015 року.

Відповідно, 09 грудня 2015 року постановою військово-лікарської комісії про придатність до військової служби визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, захворювання пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

14 січня 2016 року ОСОБА_2 після огляду медико-соціальною експертною комісією була встановлена 3 група інвалідності.

10 березня 2016 року позивач подав документи на виплату одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, 29 квітня 2016 року матеріали на призначення одноразової грошової допомоги працівнику поліції ОСОБА_2 повернуто без розгляду та повідомлено, що призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.

Позивач не погодився із зазначеним та звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20.12.1990 року встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850).

В пункті 1 Порядку № 850 визначено, що цей Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 року передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 був обстежений Вінницьким обласним центром МСЕК №1 та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА №122473 від 20.01.2016 року, згідно якої встановлено захворювання яке, пов'язане з проходженням служби в ОВС України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» №580-YІІІ від 02.07.2015 року.

Згідно п.3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога призначається та виплачується, у разі визначення поліцейському інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов'язків під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежні суверенітету та територіальної цілісності України

Відповідно до ч.2 ст. 97 вищевказаного Закону, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

В свою чергу, ОСОБА_2 вважає, що відноситься до категорії осіб яким передбачена вище вказано одноразова грошова допомога відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

Розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Націоналі поліцію».

Отже, ст. 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні що і було зазначено в довідці МСЕК.

Згідно пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Проте, як встановлено судом, відповідач не прийняв рішення, а повернув подані матеріали позивачем без розгляду, що є порушенням вищезазначеного Порядку.

Таким чином відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а відтак суд вважає за необхідне, зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України, подані документи ОСОБА_2 для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850 та вчинити дії щодо розгляду документів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та прийняти рішення за наслідками їх розгляду, відповідно до положень Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850.

Щодо заявлених вимог, а саме зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.01.2016 року відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 20.01.2016 року, суд звертає увагу на наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму за своєю правовою природою є дискреційним.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13 слідує, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, а відтак, суд вважає за необхідне, відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам встановленим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищезазначеного, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.70,71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення листом № 15/2-1526 від 29.04.2016 року без розгляду матеріалів працівника поліції ОСОБА_2 на призначення одноразової грошової допомоги.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України, подані документи ОСОБА_2 для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України вчинити дії щодо розгляду документів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та прийняти рішення за наслідками їх розгляду, відповідно до положень Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Чернюк Алла Юріївна

Судді Вільчинський Олександр Ванадійович

Дмитришена Руслана Миколаївна

Згідно з оригіналом Суддя Секретар