Справа № 629/105/17
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 липня 2017 року м. Київ К/800/18210/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и л а :
Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк скаржником усунуто недоліки касаційної скарги.
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 31 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України 07 жовтня 2016 року № 86 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік у військовій частині НОМЕР_2 , яка належала до прикордонних військ, та є військовослужбовцем саме прикордонних військ, а оскільки прикордонні війська не входять до структури Збройних Сил України, витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, на яку централізовано виділяються кошти з Державного бюджету.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан з 11 листопада 1984 року по 17 грудня 1986 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого Лозівським об`єднаним міським воєнним комісаріатом Харківської області, копією довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 04 березня 2010 року за вих. № 21/59/У-1645.
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27 січня 2010 року № 56 встановлено, що контузія головного мозку і захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З 06 березня 2013 року позивачу встановлено III групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 06 лютого 2013 року, а з 20 січня 2015 року - II групу інвалідності, що підтверджується копіями довідок до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23 січня 2015 року та від 20 січня 2017 року.
З метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, позивач 17 березня 2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою та надав копії необхідних документів.
Листом Харківського обласного військового комісаріату Харківської області від 28 березня 2016 року № 590/ВСЗ позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі Порядок № 975). Крім того зазначено, що у зв`язку з тим, що позивач був звільнений з військової служби у 1986 році з військової частини НОМЕР_2 , яка відносилась до Прикордонних військ, відсутні правові підстави для складання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги і направлення його на розгляд Комісії Міністерства оборони України розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Також, позивач звертався до Адміністрації прикордонної служби України з аналогічною заявою, але листом від 22 жовтня 2015 року за вих. № 11/У-5379 йому було відмовлено у виплаті грошової допомоги з тих мотивів, що Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.
Крім того судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 червня 2016 року по справі № 629/1346/16-а визнано протиправними дії Харківського обласного військового комісаріату Харківської області в частині відмови у складанні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та не направлення його до Міністерства оборони України в особі постійної діючої комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 направити до Міністерства оборони України документи щодо оформлення ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
На виконання постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 червня 2016 року по справі № 629/1346/16-а Харківський обласний військовий комісаріат Харківської області направив пакет документів до Міністерства оборони України.
Листом від 18 листопада 2016 року за вих. № 2687/ВСЗ Харківський обласний військовий комісаріат Харківської області повідомив ОСОБА_1 про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом № 86 від 07 жовтня 2016 року (пункт 31), позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що на день звільнення він проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому виплата одноразової грошової допомоги не відноситься до компетенції Міністерства оборони України. В обґрунтування відмови відповідач також посилався на пункт 17 Порядку № 975, відповідно до якого особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно статей 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Зазначена позиція судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі № 21-466а14.
При цьому, застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, покладений саме на Міністерство оборони України.
Висновки судів попередніх інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують та ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.
Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).
Касаційна скарга Міністерства оборони України є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко