Справа № 826/23112/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр»

до

державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державно фіскальної служби у місті Києві були відсутні правові підстави для проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр», оскільки положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, позивачем наголошено, що товариством з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр» податкові зобов’язання сплачувались своєчасно та у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваної перевірки та прийнятих на її підставі податкових повідомлень-рішень. Так, за твердженнями останнього, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII стосуються обмежень щодо проведення перевірок лише за попередній 2015 та 2016 рокам календарний рік, тобто лише за 2014 рік, у той час коли оскаржувана перевірка проведена щодо своєчасності сплати податків до бюджету за 2015 рік.

Розгляд справи здійснено у письмовому провадженні, відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податків до бюджету, за результатами якої встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме:

самостійно визначене платником грошове зобов’язання з податку на додану вартість

граничний термін сплати

дата сплати

кількість днів затримки сплати

відсотковий розмір штрафної санкції

сума сплаченого податкового боргу

6385

01.07.2013

22.07.2013

21

10

6385

112533

30.01.2013

31.01.2013

1

10

112533

163929

01.01.2013

31.01.2013

30

20

163929

На підставі вказаного державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складно акт від 16.09.2015 №610/2655-15-05 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.09.2015

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій) (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Водночас, за твердженням позивача, у контролюючого органу були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення вказаної перевірки, оскільки положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено заборону на проведення останніх.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи-підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Так, за твердженнями позивача, у державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві були відсутні підстави для проведення оскаржуваної перевірки, з огляду на наведені положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, тобто наявний у товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр» обсяг доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, тобто за 2014 рік. Вказане відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, під час судового розгляду даної справи не спростовано належними та допустимими доказами.

При цьому, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не надано суду доказів того, що у межах спірних правовідносин були наявні передбачені положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII обставини, необхідні для проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр», а саме: дозвіл Кабінету Міністрів України, заявка суб'єкта господарювання щодо його перевірки, рішення суду або відповідні вимоги Кримінального процесуального кодексу України.

Також, суд звертає увагу, що твердження відповідача про те, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII стосується обмежень щодо проведення перевірок лише за попередній 2015 та 2016 рокам календарний рік, тобто лише за 2014 рік, є необґрунтованими, оскільки вказаного положення приписи наведеного Закону не містять.

Таким чином, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, у державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення камеральної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-Центр», за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Разом з тим, слід зазначити, що твердження позивача про відсутність в останнього несвоєчасно погашеної заборгованості з податку на додану вартість спростовуються відомостями зі зворотнього боку облікової картки платника податку з доданої вартості, з урахуванням того, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків (пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.