Справа № 805/230/15-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" липня 2017 р. м. Київ К/800/37693/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Штульман І.В.,

при секретарі Борілло Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Гудзь О.М.,

провівши в відкритому судовому засіданні касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_6 до прокуратури Херсонської області про визнання неправомірним і скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 травня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 пред'явив в суд позов, в якому просив:

- визнати неправомірними дії та скасувати наказ прокуратури Херсонської області №814-к від 22 грудня 2014 року щодо звільнення його з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку зі скороченням штату працівників;

- поновити його на посаді заступника прокурора м. Херсон Херсонської області;

- зобов'язати нарахувати та сплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 травня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач працював в органах прокуратури з 7 липня 2006 року.

З 21 листопада 2013 року позивач працював на посаді заступника прокурора м. Херсон Херсонської області.

На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» наказом Генерального прокурора України від 24 червня 2014 року №56 ш від 24 червня 2014 року у структурі та штатному розписі органів прокуратури Херсонської області скорочено 42 штатні одиниці та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, серед іншого скорочено посаду заступника прокурора м. Херсон Херсонської області.

1 липня 2014 року заступника прокурора м. Херсон Херсонської області ОСОБА_6 попереджено про наступне (з 1 вересня 2014 року) звільнення.

В період з 28 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності: серія АГД №684815, Серія АГК №962662, Серія АГК № 962661, Серія АГК № 960888, Серія АГК № 960889, Серія АГК № 960895, довідкою №1168 від 19 грудня 2014 року.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю позивача у зазначений період, розгляд Центрального комітету Незалежної профспілки подання відділу роботи з кадрами прокуратури області про надання згоди на звільнення позивача у зв'язку із ліквідацією посади було відкладено до закінчення хвороби останнього.

Та вже 22 грудня 2014 року під час засідання Центрального комітету незалежної професійної спілки працівників органів прокуратури Херсонської області при розгляді у порядку денному подання начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Херсонської області про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, вирішено надати згоду на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з заступником прокурора м. Херсон ОСОБА_6, а саме - звільнити його з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією Генеральним прокурором України посади заступника прокурора м. Херсон на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Зазначене рішення оформлено протоколом №2 засідання Центрального комітету незалежної професійної спілки працівників органів прокуратури Херсонської області.

22 грудня 2014 року відповідно до вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України позивачу запропоновано посада прокурора прокуратури Каланчацького району Херсонської області, від якої він відмовився.

Наказом прокурора Херсонської області №814 к від 22 грудня 2014 року заступника прокурора м. Херсон Херсонської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Херсонської області у зв'язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з 22 грудня 2014 року на підставі наказу Генерального прокурора України від 24 червня 2014 року №56 ш з 24 червня 2014 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем було дотримано процедуру звільнення, оскільки його було попереджено про наступне звільнення у встановлений законом двомісячний строк, запропоновано посаду і звільнення проведено зі згоди первинної профспілкової організації, тобто звільнення відбулось за відсутності порушень норм чинного законодавства про працю.

Проте, повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з скороченням посади заступника прокурора м. Херсон Херсонської області, яку обіймав позивач.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статей 42, 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації враховуються інші чинники, зазначені в частині 2 статті 42 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або якщо власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Верховний Суд України в постанові від 1 квітня 2015 року у справі №6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як встановлено судами, наказом Генерального прокурора України №56-ш від 24 червня 2014 року скорочено у структурі та штатному розписі органів прокуратури Херсонської області 42 штатні одиниці, в тому числі й посаду заступника прокурора м. Херсона, та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Разом з тим, даним наказом утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Херсонської області відділ представництва інтересів громадян і держави в судах зі штатом 5 одиниць (п. 4 наказу), відділ захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин зі штатом 4 одиниці (п. 5 наказу), відділ захисту інтересів громадян і держави при виконанні судових рішень зі штатом 2 одиниці (п. 6 наказу), відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області зі штатом 7 одиниць (п. 7 наказу), відділ нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу зорганізованою злочинністю, та процесуального керівництва зі штатом 4 одиниці (п. 8 наказу), відділ нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення зі штатом 5 одиниць (п. 9 наказу).

У загальній чисельності штат новоутворених відділів склав 27 одиниць.

При цьому, судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що у штаті прокуратури Херсонської області передбачалось здійснення фактичного скорочення 57 штатних одиниць.

Однак, такі висновки судами зроблені без фактичного встановлення того чи мало місце фактичне скорочення у структурі та штатному розписі прокуратури та підтвердження цього відповідними доказами, не порівнювались штатні розписи, а висновки зроблені лише на поясненнях відповідача та припущеннях з боку суду.

Також, судами встановлено, що в прокуратурі Херсонської області утворено нові відділи, вакансії в яких поступово заповнювалися, однак при цьому судами не встановлено наявність вакантних посад у прокуратурі на момент повідомлення позивача про наступне вивільнення та не досліджено докази, які б підтверджували неможливість запропонувати одну з таких посад позивачу.

Таким чином, оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що не виконав цей обов'язок, якщо працівникові не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 221, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 травня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман