Справа № 127/5173/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/5173/17

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

18 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Оскільки рішення суду першої інстанції, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, прийняте у порядку скороченого провадження, то за правилами п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та є працівником Збройних Сил України Міністерства оборони України, оскільки продовжує працювати на посаді лікаря-лаборанта у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який є структурною одиницею Міністерства оборони України і належить до закладів Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року розмір відрахувань з пенсії позивача становить 6438,19 грн., тобто з пенсії позивача відповідачем щомісячно утримується 15% від загального розміру позивача.

05 лютого 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила припинити відрахування з пенсії в розмірі 15%, повернути недоплачені кошти та в подальшому виплачувати пенсію в повному обсязі, адже отримуючи пенсію, працює у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який належить до закладів МО України.

Листом від 03.03.2017 року №2248/Б-1 відповідач повідомив позивача, що положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ на позивача не поширюються.

Позивач не погодилась із вказаною відмовою та звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ розповсюджується на позивача, адже остання перебуває на посаді в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який в свою чергу належить до структури Міністерства оборони України. Таким чином, вказана відмова відповідача є протиправною, а тому слід зобов'язати відповідача припинити відрахування з пенсії позивачу в розмірі 15%.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.12 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, в Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема в абз. 2 ч. 1 ст. 47 внесено зміни, відповідно до яких: тимчасово, з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Дія вищезазначеного положення Закону щодо особливого порядку виплати пенсії працюючим пенсіонерам подовжена на 2017 рік пунктом 2 частини 22 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ.

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Наказом Міністра оборони України від 18 квітня 2008 року № 172 затверджена структура Центрального апарату Міністерства оборони України, яка складається: з Міністра оборони України, першого заступника Міністра оборони України, заступників Міністра оборони України та Збройних Сил України. Вищезазначеним посадовим особам підпорядковані відповідні управління, департаменти, відділи, зокрема і Головне управління розвідки та Військово-медичний департамент, які в свою чергу входять до складу Центрального апарату Міністерства оборони України.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема у Міністерстві оборони України та Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України. При цьому, Головне управлінні розвідки Міністерства оборони України, як зазначалось вище, є структурним підрозділом саме Центрального апарату Міністерства оборони України. А тому, обмеження по виплаті пенсій не розповсюджуються не лише щодо осіб, які перебувають на посадах в апараті Міністерства оборони України, як вважає відповідач. Крім того, законодавець, бажаючи виділити певне коло осіб, зокрема осіб, які працюють в апараті якогось органу, безпосередньо про це вказує.

З огляду на наведені обставини та принцип верховенства права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не застосування обмеження щодо виплати пенсії особам «які перебувають на посадах у Міністерстві оборони України» стосується не конкретно працівників апарату (самого міністерства як органу), а в цілому всієї системи Міністерства оборони України з усіма його структурними підрозділами.

Отже, відповідач неправомірно відраховує з пенсії позивача 15% від її розміру.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.