Справа № 127/7962/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/7962/17

Головуючий у 1-й інстанції: Сичук М.М.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

12 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просив: визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_2 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи у Вінницькому обласному управлінні місцевої промисловості як відомчого арбітра - протиправними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи ОСОБА_2 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді час роботи на посаді юрисконсульта та старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому як відомчого арбітра, що складає 2 роки 9 місяців і 1 день; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 16.03.2017 р. перерахунок та виплату довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді та відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

12 липня 2017 року від представника відповідача до суду надійшла заява вх. № 10972/17 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач працював: з 24.03.1977 року по 30.11.1979 року юрисконсультом обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому, з 01.12.1979 року по 25.12.1979 року старшим юрисконсультом зазначеного вище управління, з 31.03.1993 року суддею Ленінського районного суду м. Вінниці, а з 16.10.2012 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області.

Таким чином, стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 26 років 09 місяців 1 день, з яких 2 роки 09 місяців 1 день час роботи на посаді юрисконсульта, старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому, як відомчого арбітра та 23 роки 11 місяців 17 днів на посадах судді.

Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2017 року № 13-К на підставі рішень Вищої ради правосуддя від 23.02.2017 року № 310/0/15-17 і ухвали Вищої ради правосуддя від 02.03.2017 року «Про виправлення описки в рішенні від 23.02.2017 року» ОСОБА_2 виведено зі складу суддів Вінницького міського суду Вінницької області у зв'язку із звільненням у відставку.

16.03.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про призначення довічного грошового утримання з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахування часу роботи на посаді юрисконсульта та старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому з 24.03.1977 року по 25.12.1979 року як відомчого арбітра.

Рішенням від 29.03.2017 року управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці ОСОБА_2 було призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді, тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді за період роботи з 31.03.1993 року по 14.03.2017 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року позовні вимоги задоволено, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів" (Закон втратив чинність 30.07.2010 року; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" судді, у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу включити до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді період його роботи на посаді юрисконсульта і старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому з 24.03.1977 року по 25.12.1979 року, оскільки, в трудовій книжці не зазначено виконання ним обов'язків арбітра.

Як вбачається з наказу №14-К Вінницького обласного управління місцевої промисловості від 23.03.1977 року, ОСОБА_2 прийнято на посаду юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому з 24.03.1977 року. Згідно наказу №106-К від 25.12.1979 року позивача переведено на посаду старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому з 01.12.1979 року, на якій він пропрацював до 25.12.1979 року.

Крім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2011 року, визнано відмову територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області в погодженні призначення, нарахування і виплати ОСОБА_2 грошового утримання неправомірною та його право на відставку і отримання грошового утримання з 01.06.2010 року. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України і територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_2 в стаж, що дає право на відставку та отримання грошового утримання період його роботи на посаді юрисконсульта і старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому, в зв'язку з виконанням ним обов'язків відомчого арбітра та надати погодження на призначення і виплати йому грошового утримання судді з 01.06.2010 року.

Частиною 1 ст. 72 КАС України вказує, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016(справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VIуредакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, а також пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня2015року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VIдовнесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, відповідачем безпідставно не зараховано до стажу судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді період роботи ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта та старшого юрисконсульта обласного управління місцевої промисловості Вінницького облвиконкому як відомчого арбітра з 24.03.1977 року по 25.12.1979 року, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.