Справа № 804/9184/16
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2017 р. Справа № 804/9184/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Букіна Л.Є.,
секретаря судового засідання Червяченко Д.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 27.12.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із адміністративним позовом, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.11.2016 року № 333 о/с «По особовому складу», в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1, зі служби в поліції згідно з Законом України «Про національну поліцію» за пунктом 5 частини 1 статті 77 (через службову невідповідність) з 01.12.2016 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді Новомосковського відділі поліції, підпорядкованого Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області з 01.12.2016 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного з дня звільнення - 01.12.2016 року, до дня поновлення на посаді інспектора Новомосковського відділу поліції, підпорядкованого Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 9 діб в сумі 2782 (дві тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 80 коп.;
- постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора Новомосковському відділу поліції, підпорядкованого Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць, звернути до негайного виконання;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області витрати на правову допомогу в розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач з вересня 1998 року перебував на службі в органах внутрішніх справ та з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» позивача прийнято на службу до поліції. Проте, Атестаційною комісією № 15 Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області прийнято рішення про невідповідність займаній посаді та прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, та на підставі якого прийнято наказ № 333 о/с про звільнення зі служби за п.5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) з 01.12.2016 року. Позивач з рішенням відповідача не згоден, а тому позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Позивачем 26.06.2017 року подано до суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 9 діб в сумі 2782 (дві тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 80 коп.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
З урахуванням неявки сторін та заявленого клопотання, відповідно до вимог статей 122 та 41 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто без участі представників сторін і без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з вересня 1998 року на посаді інспектора Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Наказом від 07.11.2015 року № 1о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу IX Закону України «Про національну поліцію», призначено ОСОБА_1 як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування, який мав спеціальне звання молодшого капітана міліції, інспектора Новомосковського відділу поліції, присвоївши йому спеціальне звання капітана поліції.
Наказом від 28.11.2016 року № 333 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнений за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01 грудня 2016 року, що є предметом розгляду даної справи.
ОСОБА_1 звільнений з посади інспектора Новомосковського відділу поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Підставою для прийняття оскаржуваного наказу є атестаційний лист ОСОБА_1 від 12.09.2016 року.
Згідно атестаційного листа від 12.09.2016 року за результатами проведення атестування, атестаційною комісією зроблений висновок, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Правомірність прийняття рішення Атестаційною комісією № 15 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, на підставі якого прийнято висновок про невідповідність займаній посаді було предметом розгляду у справі № 804/6339/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Атестаційної комісії № 15 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, дослідження правомірності прийняття рішення Атестаційною комісією № 15 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області є фактом встановленим, який не підлягає доведенню в силу статті ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.
Беручи до уваги те, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 333 о/с від 28.11.2016 року в частині звільнення позивача із займаної посади на виконання висновку Атестаційної комісії № 15 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 333 о/с від 28.11.2016 року «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з 01.12.2016 року та необхідність поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора Новомосковського відділу поліції, з 01.12.2016 року.
За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 (далі - Порядок.)
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 вересня 2016 року № 6 - 419цс16.
Судом не береться до уваги розрахунок відповідача про середньоденне грошове забезпечення, оскільки воно розраховано без урахування преміювання позивача та зроблені шляхом ділення нараховувань на кількість календарних днів, а не робочих, що не відповідає Порядку.
Враховуючи, що останнім днем позивача, за який отримано заробітну плату, є 01.12.2016 року, тому, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області як особа, у якій позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та отримував грошове забезпечення, має виплатити позивачу у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Враховуючи, що час вимушеного прогулу позивача за період з 02.12.2016 року по 26.06.2017 року разом складає 139 робочих днів, оскільки день звільнення позивача 01.12.2016 року є останнім робочим днем, а середньоденне грошове забезпечення дорівнює 263,72 грн., суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2016 року по 26.06.2017 року у розмірі 36 657,08 грн. (139*263,72 грн.)
Як вбачається з довідки № 1126 від 07.02.2017 року про доходи позивача, середньомісячна заробітна плата позивача за повний відпрацьований місяць, який передував дню звільнення становить 5670,00 грн.
На підставі викладеного, згідно з п.2 ч.1 ст. 256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Як зазначено в частині 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.
Частиною 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ встановлено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ». Згідно статті 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Оскільки матеріали справи не містять розрахунку погодинної вартості правової допомоги, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.
Щодо стягнення судового збору суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Ухвалою суду від 26.06.2017 року судовий збір повернуто з Державного бюджету України у розмірі 551,20 грн. Тому, судові витрати здійснені позивачем, присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.
Керуючись ст. 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.11.2016 року № 333 о/с "По особовому складу" , в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 за пунктом 5 частини 1 статті 77 (через службову невідповідність).
Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Новомосковського відділу поліції з 01.12.2016 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02.12.2016 року по 26.06.2017 року в розмірі 36 657,08 (тридцять шість тисяч шістсот п'ятдесят сім грн.) 08 грн.
Постанову в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 5670,00 грн. (п'ять тисяч шістсот сімдесят грн.) 00 коп. підлягає негайному виконанню.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30.06.2017 року.

Головуючий суддя Л.Є. Букіна