Справа № 813/2358/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року справа № 813/2358/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Шавель М.М.

за участі:

прокурора - Топій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Золочівської місцевої прокуратури Львівської області до Роздільської селищної ради Миколаївського району, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Золочівська місцева прокуратура Львівської області звернулася до суду з адміністративним позовом до Роздільської селищної ради Миколаївського району, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення.

Ухвалою від 05 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.07.2016 року ОСОБА_2, депутат Роздільської селищної ради Львівської області, під час засідання сесії селищної ради Миколаївського району, на якій вирішувалося питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1, не повідомив у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів. Більш того, ОСОБА_2 узяв участь у голосуванні з цих питань та прийняття вказаного рішення на користь рідного брата, тобто близькому родичу ОСОБА_1

Вказане суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, нормам Закону України "Про запобігання корупції". У зв'язку з чим, рішення № 122 від 21.07.2016 року Роздільської селищної ради Львівської області, яке було прийнято з порушенням, є протиправним та слід скасувати.

При цьому, прокурор покликається на обставини, які були встановлені судовим рішенням у справі № 447/2404/16-п, яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів при прийнятті на сесії Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області оскаржуваного рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, причини не прибуття не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Рішенням № 122 Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 21.07.2016 року було вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2, 5 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з метою укладення договору оренди.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 30.11.2016 року в справі № 447/2404/16-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів при прийнятті на пленарному засіданні Роздільської селищної ради Миколаївського району 21.07.2016 року оскаржуваного рішення та накладено штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2017 року постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, залишено без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 24 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що право позивача на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави передбачено Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру", а причини звернення з позовом до адміністративного суду належним чином обґрунтовані у позовній заяві.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону депутати місцевих рад є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, й вони, серед інших осіб, є суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього ж Закону нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) внаслідок вчинення корупційного правопорушення, можуть бути скасовані органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що особи, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

При цьому, суд зазначає, що врегулювання конфлікту інтересів, який виникає в діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до норм Закону України "Про запобігання корупції", має певні особливості.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 35 цього Закону, правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Так, відповідно до цих положень ч. ч. 1, 2 ст. 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", який регулює засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування, передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз'яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що в даному випадку дійсно підтверджено, що депутатом Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2, під час засідання сесії 21.07.2016 року не було публічно оголошено про відповідний конфлікт інтересів. Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що не оголосивши про такий конфлікт інтересів депутат ОСОБА_2, узяв участь у розгляді та прийнятті рішення селищної ради з цих питань.

Суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Отже, за таких обставин рішення Розділської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 21.07.2016 року № 122 може бути визнане незаконним у судовому порядку.

Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, яким є оскаржувані у даному випадку рішення, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Проаналізувавши наведені правові норми та дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що спірне рішення Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 21.07.2016 року № 122 прийнято внаслідок вчинення депутатом Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2 корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП у зв'язку із невиконанням останнім покладеного ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" зобов'язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 30.11.2016, не скасовано у добровільному порядку уповноваженою особою та відповідних заходів, спрямованих на їх скасування не вжито, такі підлягають скасуванню у судовому порядку. Отже, недотримання ОСОБА_2, вимог Закону України "Про запобігання корупції" при прийнятті оскаржуваного рішення свідчить про його незаконність, незважаючи на вирішальність його голосу, оскільки таке прийнято в умовах реального конфлікту інтересів.

Такого ж висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.06.2016 року у справі № К/800/39014/15 (№ 486/74/15-а).

Беручи до уваги викладене та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 162 КАС України, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову повністю у спосіб визнати протиправними та скасувати рішення сесії Розділської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 21.07.2016 року № 122.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України відшкодування витрат, понесених позивачем - суб'єктом владних повноважень, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 160-163, КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області № 122 від 21.07.2016 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 24 липня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.