Справа № 743/565/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/565/17 Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області (далі - Відповідач, Ріпкинське ОУПФ) про:

- визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови у зарахуванні періоди роботи з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року у ФОП ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язання Ріпкинського ОУПФ зарахувати в стаж, що дає право на пенсію за віком по Списку №2 період роботи з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року у ФОП ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_2 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.07.2016 року.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.06.2017 року позов задоволено частково - визнано неправомірними дії Ріпкинського ОУПФ щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні періоду роботи з 16.09.2008 року по 11.05.2010 року у ФОП ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає прав на призначення пенсії у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язано Відповідача зарахувати у період роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 16.09.2008 року по 11.05.2010 року у ФОП ОСОБА_3; зобов'язано Ріпкинське ОУПФ призначити ОСОБА_2 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.07.2016 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що право Позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Водночас, період роботи у ФОП ОСОБА_3 до 16.09.2008 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу, оскільки до вказаної дати не була проведена атестація робочого місця.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неможливості підтвердження пільгового стажу за відсутності документів щодо атестацію робочого місця.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, розпорядженням начальника Ріпкинського ОУПФ від 11.10.2016 року №2806/01-22 відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав відсутності підтверджуючих наявність пільгового стажу документів (а.с. 21).

Крім того, зі змісту оглянутої у судовому засіданні пенсійної справи Позивача судом першої інстанції було встановлено, що згідно копії атестату № 633, виданого 29.01.1982 року підтверджується, що ОСОБА_2 закінчив відділення СПТУ-1 м. Улан-Уде Бурятської АРСР і йому була присвоєна кваліфікація зварювальника 4-го розряду.

Звертаючись до Відповідача із заявою про призначення пенсії, Позивач надавав посадовим особам Ріпкинського ОУПФ трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.09.1979 року (а.с. 11-15), згідно якої останній у період з 01.09.1982 року по 14.01.1991 року працював електрозварником 4-го та газоелектрозварником 5-го розряду Управління «Сантехелектромонтаж» Чернігівського облміжколгоспбуду (у подальшому Чернігівський трест «Агроспецмонтаж» управління «Сантехелектромонтаж».

Період вказаної трудової діяльності підтверджується копіями наказів № 50 від 20.08.1982 року та № 3 від 14.01.1991 року про прийняття на роботу та переведення, які надавалися Позивачем Відповідачу.

Крім іншого, зі змісту трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що у період з 21.01.1991 року по 24.02.1995 року він працював електрозварювальником міжрайонної пересувної механізованої колони № 83 об'єднання «Чернігівоблагробуд» Республіканського кооперативно-державного об'єднання по агропромисловому будівництву «Украгробуд».

Вказаний період трудової діяльності підтверджується копіями наказів № 4-к від 16.01.1991 року та № 15-к від 24.02.1995 року.

Наказом начальника ПМК-83 об'єднання «Чернігівоблагробуд» Республіканського кооперативно-державного об'єднання по агропромисловому будівництву «Украгробуд» № 8 від 10.02.1995 року, на підставі постанови КМ України № 442 від 01.08.1992 року, підтверджено право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах працівників за Списком № 2, в тому числі електрозварникам ручного зварювання та електрогазозварникам.

Висновком Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації № 14/4392 від 30.09.2003 року, на підставі постанови КМ України № 442 від 01.08.1992 року та наказу начальника ПМК-83 № 8 від 10.02.1995 року, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 працівників підприємства, в тому числі електрогазозварника та електрозварника ручного зварювання.

Копії наказу начальника ПМК-83 № 8 від 10.02.1995 року та висновку Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської ОДА, як встановлено судом першої інстанції зі змісту матеріалів пенсійної справи, надійшли Відповідачеві 06.04.2017 року, однак жодним чином не були прийняті до уваги.

Записами у трудовій книжці Позивача підтверджується, що останній у період з 28.02.1995 року по 25.10.1999 року працював газоелектрозварником 5-го розряду Ріпкинського районного міжгосподарського будівельно-монтажного об'єднання «Райагробуд».

У період з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року ОСОБА_2 працював газозварником за трудовим договором у суб'єкта підприємницької діяльності «ОСОБА_3.», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці, копією трудового договору, укладеного між Позивачем та суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованого в Ріпкинському районному центрі зайнятості 07.09.2005 року (а.с. 22).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Відповідача у зарахуванні Позивачу пільгового стажу та пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки таке право підтверджується належними документами.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно абзаців 1-2 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту копії трудової книжки від 05.09.1979 року серії НОМЕР_2 (а.с. 11-15) підтверджується факт роботи Позивача газозварником у СПД «ОСОБА_3.» у період з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року. Крім того, зі змісту договору, укладеного ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_3, вбачається, що робочий день Позивача тривав з 8:00 по 17:00 з перервою з 12:00 по 12:48 (а.с. 22).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено раніше, в силу приписів п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов'язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення чоловіками 55 років і при стажі роботи не менше 26 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; досягнення жінками 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, а до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Так, відповідно до пункту 3 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно пункту 4 підрозділу 1 розділу XI «Хімічне виробництво» Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, включені робітника та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті у цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках, зокрема, виробництв засобів хімічного захисту.

Крім того, у п. 2110А010 розділу X «Хімічне виробництво» Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, вбачається, що робітники та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті у цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках, зокрема, виробництв засобів хімічного захисту.

Згідно п. 33 розділу XХХІІІ «Загальні професії у всіх галузях господарства» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, до сказаного переліку включені зайняті повний робочий день електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

Зі змісту наведеного вбачається, що посада електрогазозварника, яка обіймав Позивач у період з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року повний робочий день, була включена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому вказані обставини Відповідачем не спростовуються.

Крім того, як було зазначено вище, однією з обов'язкових умов призначення пенсії за п. «б» ст. 13 Закону є атестація робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (далі - Порядок №442), та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, системний аналіз норм Закону та Порядку №442 дає підстави для висновку, що необхідною умовою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону є, поряд з іншим, документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу, про що вірно зазначено Апелянтом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі №21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14, від 17.11.2015 року у справі № 21-585а14, від 12.04.2016 року у справі № 477/2598/14-а.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 16.09.2008 року №13 (а.с. 23) затверджено перелік професій працівників ФОП ОСОБА_3, яким підтверджено право на пільги і компенсації за роботу у важких і шкідливих умовах праці згідно з діючим законодавством. До таких посад, згідно додатку 1 до вищезгаданого наказу (а.с. 24), належить, зокрема посада, яку обіймав Позивач у період з 06.09.2005 року по 11.05.2010 року.

При цьому, згідно листа Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 26.12.2008 року №16-27/12110 (а.с. 25) підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 розділу ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» поз. 33 професії електрогазозварника, зайнятого різанням та ручним зварюванням, код 7212.1 при умові повної зайнятості працівників за даною професією протягом робочого дня у шкідливих та важких умовах праці.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, зокрема, період роботи Позивача у ФОП ОСОБА_3 на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, з 16.08.2008 року по 11.05.2010 року.

Таким чином, зважаючи на викладене, а також з огляду на встановлений судом першої інстанції факт відсутності, на переконання Відповідача, у Позивача 12-ти днів стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження Ріпкинського районного суду Чернігівської області про наявність у Позивача необхідного та достатнього основного стажу (більше 30 років) та пільгового (більше 12,5 років) для призначення пенсії на пільгових умовах за п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону, у той час Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено безпідставність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Щодо решти висновків суду першої інстанції судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, оскільки таких порушень у ході розгляду справи встановлено не було, а сторони правомірність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог під сумнів не ставили, розгляд справи здійснювався у межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.