Справа № 2а-8695/10/1370
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Київ К/800/49030/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року

у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Львівське ОВ Фонду соцстрахування з ТВП ) про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ДТГО «Львівська залізниця» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати нечинним рішення Виконавчої дирекції Львівського ОВ Фонду соцстрахування з ТВП від 26 серпня 2010 року № 798. В обґрунтування позову позивач зазначив, що за висновками проведеної у серпні 2010 року перевірки Відокремленого підрозділу «Станція Дрогобич» відповідачем прийнято рішення від 26 серпня 2010 року № 798 про повернення страхувальником 4483,50 грн неприйнятих до заліку витрат та застосування фінансових санкцій у вигляді 2241,75 грн штрафу. Посилаючись на те, що рішення відповідача прийнято за відсутності правових підстав, а сама перевірка проведена з порушенням процедури, визначеної Інструкцією про порядок проведення ревізій, просив суд задовольнити позов.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДТГО «Львівська залізниця» порушує питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон №2240-III) і Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженою постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від 02 червня 2005 року № 55 (далі - Інструкція № 55), норми якої були чинні на час виділення путівки працівникам Відокремленого підрозділу «Станція Дрогобич». Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводами позивача про те, що поділ путівки на санаторно-курортне лікування між застрахованими особами здійснено позивачем відповідно до пункту 4.10 Інструкції № 55, а спірне рішення підписано невідомою особою. Крім того, норми Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 12 (далі - Порядок) набрали чинності після того як спірні правовідносини відбулися.

В запереченнях на касаційну скаргу, Львівське ОВ Фонду соцстрахування з ТВП просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що норми пункту 4.10 Інструкції № 55 не передбачають можливості поділу путівки дитячого санаторно-курортного закладу для лікування дітей у супроводі дорослого з іншою застрахованою особою, в тому числі працюючою на тому самому підприємстві.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що у серпні 2010 року відповідачем проведено перевірку Відокремленого підрозділу «Станція Дрогобич» ДТГО «Львівська залізниця» щодо правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 квітня 2008 року до 01 липня 2010 року.

За результатами цієї перевірки 05 серпня 2010 року складено акт № 706, в якому зазначено, що у 2008 році Відокремленому підрозділу «Станція Дрогобич» ДТГО «Львівська залізниця» виділено путівку №620395 вартістю 6405,00 грн до Дочірнього підприємства «Санаторій для дітей з батьками «Скадовськ» для дорослого з двома дітьми, яку видано застрахованій особі ОСОБА_4 та двом її дітям з частковою оплатою у розмірі 30 відсотків вартості путівки. В подальшому позивач поділив цю путівку між ОСОБА_4 та ще однією працівницею Відокремленого підрозділу ОСОБА_5, чим порушив вимоги пункту 4.10 Інструкції № 55.

26 серпня 2010 року Львівське ОВ Фонду соцстрахування з ТВП прийняло рішення № 798, згідно з яким Відокремлений підрозділ «Станція Дрогобич» ДТГО «Львівська залізниця» зобов'язаний повернути відповідачу кошти у сумі 4483,50 грн та сплатити 2241,75 грн штрафу за порушення порядку витрачання страхових коштів.

Не погоджуючись таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2240-ІІІ (норми якого були чинні на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (у тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду.

У 2008 році порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності визначався Інструкцією № 55.

За правилами пункту 4.7 цієї Інструкції путівка до дитячого санаторно-курортного закладу для лікування дитини у супроводі дорослого видається одному із застрахованих батьків (матері або батькові) або застрахованій особі, яка їх замінює (опікунові, піклувальнику), за наявності у дитини медичних показань на санаторно-курортне лікування, з частковою оплатою в розмірі 10, 20, 30, 50 відсотків її вартості з урахуванням матеріального стану батьків або особи, яка їх замінює.

Отже, ця путівка видається безпосередньо на дитину одному із застрахованих батьків (матері або батькові) або застрахованій особі, яка їх замінює (опікунові, піклувальнику).

Пунктом 4.10 Інструкції № 55 передбачено, що комісія (уповноважений) із соціального страхування в окремих випадках може приймати рішення про поділ путівки для спільного санаторно-курортного лікування застрахованої особи та працюючого члена її сім'ї (дружини, чоловіка), у тому числі на іншому підприємстві (застрахованої особи), або її дитини віком від 4 до 18 років, застрахованої особи та члена її сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі, а також для двох застрахованих осіб, працюючих на одному підприємстві, за умови попереднього отримання письмового дозволу адміністрації санаторно-курортного закладу і терміну лікування кожної особи не менше 12 діб.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що поділ путівки для спільного санаторно-курортного лікування можливий: між застрахованою особою та працюючим членом її сім'ї (дружини, чоловіка); між застрахованою особою або її дитиною віком від 4 до 18 років; між застрахованою особою та членом її сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі, а також для двох застрахованих осіб, працюючих на одному підприємстві.

Наведений перелік обставин, за яких можливо здійснити такий поділ, є вичерпним і не містить можливості здійснити поділ путівки, виданої відповідно до пункту 4.7 Інструкції № 55, тобто для лікування дитини у супроводі дорослого (матері або батькові) або застрахованої особи, яка їх замінює (опікунові, піклувальнику).

Поряд з цим, суди перевірили та відхилили доводи позивача про те, що оскаржуване рішення підписано неповноважною особою, оскільки встановили, що рішення від 26 серпня 2010 року № 798 підписано заступником директора виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду Твердохліб Г.В., який відповідно до пункту 2 наказу Львівського ОВ Фонду соцстрахування з ТВП «Про розподіл обов'язків між керівництвом виконавчої дирекції відділення Фонду» від 09 лютого 2009 року № 28-ос в разі відсутності директора виконує його обов'язки (а.с. 38).

Отже, мотиви касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки їм дана належна оцінка і вони не впливають на правильність судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк