Справа № 754/12702/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2017 р. м. Київ К/800/14303/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва (далі -УПФУ) в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії та нарахуванні і виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 відсотків від мінімальної пенсії за віком замість 30 відсотків, як це передбачено законодавством; зобов'язати УПФУ нарахувати і виплатити йому основну пенсію відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) виходячи із заробітку за період роботи на ЧАЕС без обмежень з урахуванням недоотриманої частини пенсії починаючи з 22 червня 2014 року; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком з виплатою недоотриманої частини пенсії починаючи з 29 лютого 2014 року; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому пенсію з урахуванням її збільшення на 7 відсотків за кожний рік роботи понад встановлений пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII стаж з виплатою недоотриманої різниці пенсії починаючи з 22 червня 2014 року (далі - спірний перерахунок пенсії).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова відповідача у здійсненні йому спірного перерахунку пенсії не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Оскаржуваною постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування і виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 51 Закону № 796-XII та зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок такої пенсії у розмірі не нижче 30 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 29 лютого по 3 серпня 2014 року з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині відмови у позові, просить ухвалені ними судові рішення в цій частині скасувати та задовольнити позов повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що розмір пенсії позивача обчислено у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі враховано заробіток, одержаний ним на територіях радіоактивного забруднення під час роботи на ЧАЕС, зокрема, з вересня 1986 року по серпень 1987 року включно. При цьому, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність позовних вимог про перерахунок пенсії позивача з урахуванням її збільшення на 7 відсотків за кожний рік роботи понад встановлений пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII стаж, оскільки ОСОБА_4 не звертався до УПФУ з відповідною заявою.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії. З 24 червня 2009 року перебуває на обліку в УПФУ як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

У червні 2014 року позивач звернувся до УПФУ з заявою про здійснення йому спірного перерахунку пенсії, яка розглянута відповідачем згідно Закону України від 2 жовтня 2006 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) і надано відповідь від 3 липня 2014 року № 3823/09/17-535 про відсутність підстав для її задоволення.

Що стосується позовної вимоги про перерахунок пенсії з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії, визначеного за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, з вересня 1986 року по серпень 1987 року включно, колегія суддів зазначає наступне.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон № 796-XII.

Статтею 55 Закону № 796-XII передбачено право осіб, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, на надання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, а за змістом частини 3 цієї ж статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) і цього Закону.

В свою чергу, частиною 2 статті 27 Закону № 1058-IV встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Отже, зазначена правова норма законодавства надає особі, яка звертається за призначенням пенсії обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, зокрема, ті, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або ж спеціальним Законом № 796-XII.

Одночасно, за змістом статті 57 Закону № 796-XII обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Таким чином, позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення.

До такого ж правового висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 7 липня 2015 року (справа № 21-727а15), прийнятій за наслідками перегляду судових рішень у цій справі.

Частиною 2 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, згідно з положеннями частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

У своїй заяві, поданій до УПФУ 11 червня 2014 року позивач, окрім іншого, просив про перерахунок його пенсії з урахуванням заробітку, одержаного ним на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, з вересня 1986 року по серпень 1987 року включно, а тому, з огляду на приписи наведених положень законодавства в контексті встановлених судами обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про наявність у позивача права на спірний перерахунок пенсії з цих підстав.

Натомість, суди попередніх інстанцій не врахували вищевказаних вимог норм матеріального і процесуального права, висновків Верховного Суду України, а тому дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення цієї частини позову.

Окрім цього, передчасними є і висновки судів про безпідставність позовних вимог про перерахунок пенсії позивача з урахуванням її збільшення на 7 відсотків за кожний рік роботи понад встановлений пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII стаж з огляду на відсутність в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_4 відповідної заяви.

Дійсно, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) передбачено подання пенсіонером заяви про перерахунок пенсії.

Разом з тим, у своїй касацій скарзі позивач наполягає на тому, що така заява ним була подана. Про це ОСОБА_4 також зазначав у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Натомість, такі доводи позивача судами попередніх інстанцій до уваги не взяті, ним не надана належна правова оцінка, а також не вжито усіх можливих і належних заходів для з'ясування цих обставин справи, їх підтвердження чи спростування належними та допустимими доказами, тим паче з огляду на наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_4, зареєстрованій 11 червня 2014 року в канцелярії УПФУ, в якій останній просить про перерахунок призначеної йому пенсії з урахуванням її підвищення на 8 відсотків відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII.

Крім того, як встановлено судами, заява позивача про перерахунок пенсії розглянута в порядку Закону № 393/96-ВР, однак пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

На вказані положення законодавства суди попередніх інстанцій своєї уваги не звернули і не надали належної правової оцінки спірним правовідносинам з урахуванням вимог таких.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При новому розгляді справи, суду першої інстанції необхідно повно і всебічно дослідити обставини справи з урахуванням вимог вищенаведених норм матеріального та процесуального права, на чому також наполягав і Верховний Суд України у своїй постанові, прийнятій за наслідком перегляду судових рішень, ухвалених у даній справі.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В Швець