Справа № 826/12644/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2017 р. м. Київ К/800/10636/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г., Горбатюка С.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року у справі №826/12644/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „БАНК КАМБІО" Додусенко Володимира Івановича про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „БАНК КАМБІО" Додусенко Володимира Івановича(далі - Уповноважена особа), в якому просив:

- визнати протиправним невключення Уповноваженою особою позивача в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в публічному акціонерному товаристві „Банк Камбіо" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу здійснити дії для включення позивача в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в публічному акціонерному товаристві „Банк Камбіо" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказану постанову суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2016 року відкрите апеляційне провадження по справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України від України від 8 липня 2015 року, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду №13 щодо конституційності Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Задовольняючи вказане клопотання апеляційний суд виходив з того, що за результатами розгляду конституційного подання щодо конституційності Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правове регулювання відносин, пов'язаних із функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, в залежності від рішення Конституційного Суду України може змінитися. Тому прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі до результатів розгляду судом конституційної юрисдикції зазначеного подання, є неможливим.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження апеляційного розгляду.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У квітні 2016 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою на Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20 квітня 2016 року зазначена касаційна скарга залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків до 10 травня 2016 року.

Внаслідок усунення заявником недоліків касаційної скарги ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 червня 2016 року відкрите касаційне провадження по справі.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження по справі №826/12644/15, мотивоване тим, що колегією Верховного Суду України у справі №21-484а15 від 16.02.2016 та №21-286а16 від 15.06.2016 прийнято постанови, де вказано, що виходячи із системного аналізу частини 3 статті 2 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 1 Закону України „Про банки та банківську діяльність", п. 6 ст. 2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про поновлення провадження по справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 знов звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження по справі №826/12644/15.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про поновлення провадження по справі.

У березні 2017 року Уповноважена особа звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження по справі №826/12644/15, обґрунтовуючи його тим, що згідно правової позиції Верховного Суду України даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

На адресу Київського апеляційного адміністративного суду 15 березня 2017 року від Уповноваженої особи надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року клопотання Уповноваженої особи задоволене та поновлене апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року скасована постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2016 року та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 5 липня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії призначена до розгляду 12.07.2017 року в порядку письмового провадження.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Конституційного суду України від 10 лютого 2016 року №9-у/2016, справа №1-26/2016(№2-4/2016) відкрите конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ зі змінами.

Положеннями ст. 61 Закону України „Про Конституційний Суд України" від 16.10.1996 № 422/96-ВР встановлено, що Конституційний Суд України за результатами розгляду справ щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим щодо офіційного тлумачення Конституції України та законів України приймає рішення.

Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

На підставі положень ст.152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційним Судом України за наслідком розгляду конституційного подання Верховного Суду України рішення прийняте не було, при цьому в разі прийняття такого рішення останнє не вплине на спірні правовідносини у даній справі, які виникли до прийняття такого рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції викладений в ухвалі від 6 квітня 2016 року про наявність підстав для зупинення провадження по справі до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Згідно ч.1 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Беручи до уваги те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року поновлене апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1, а постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року скасована постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2016 року та відмовлено в задоволенні позовних вимог, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині вимоги про скасування Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 160, 222, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: