Справа № 804/9808/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 р. Справа № 804/9808/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про коригування нарахувань картки особового рахунку, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 27.06.2014р. №5903/12-15, №5903/13-15 та від 17.06.2014р. №5903-15, якими ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2012-2014 роки; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.10.2014р. №2223-25; визнати протиправним та скасувати рішення №155 про коригування нарахувань картки особового рахунку від 27.02.2015р. заступника начальника Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач адміністративний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 був платником орендної плати за землю згідно з договором оренди земельної ділянки від 03.09.2008р., за яким позивачеві надано в оренду земельну ділянку площею 1,1752 га за адресою АДРЕСА_1, по фактичному розміщенню об'єкта незавершеного будівництва. Після закінчення терміну дії договору оренди позивачу нараховувався земельний податок згідно з вимогами п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, виходячи з нормативної грошової оцінки згідно з даними Державного земельного кадастру від 11.06.2010р. №7466 та функціонального призначення земельної ділянки. Після отримання у 2014 році інформації про введення об'єкта за адресою АДРЕСА_1 в експлуатацію, з 19.07.2012р. позивачеві здійснено перерахунок нарахованих сум земельного податку за дану земельну ділянку за 2012-2013 роки та нарахований земельний податок за 2014 рік, з урахуванням зміни функціонального призначення земельної ділянки після вводу в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва. Також відповідач вказував на те, що право власності або користування земельними ділянками за ПрАТ «Делос» та ТОВ «Дніпро склад сервіс» у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська не зареєстровано, згідно з даними ІС «Податковий блок» ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 1,752 га, що розташована за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, тому всі нарахування земельного податку здійснені законно та обґрунтовано.
У попередніх судових засіданнях представники відповідача також заперечували проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
У судове засідання 07.07.2016р. представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надавав.
З огляду на приписи ч.4. ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув справу за відсутності належним чином повідомленого представника відповідача - суб'єкта владних повноважень.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Також судом встановлено, що рішенням Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 20.03.2009р. у справі №9-06/09 визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершене будівництво модуля літ.2А-2 - прибудова (незавершене будівництво), літ. 2А-2 - підвал, літ. 2А-1 - прибудова (незавершеного будівництва), літ.2А-1 - прибудова (незавершене будівництво), загальною площею 6024,9кв.м., готовністю 80% літ. 2а- сходи, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.
12.11.2009 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний об'єкт незавершеного будівництва, готовність 80%, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.
Право власності за Приватним акціонерним товариством «Делос» на нежитлової приміщення: поз. 117, 118, 119, 120 за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, визнане ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2012р., зареєстроване 29.10.2012 року.
При цьому 24.10.2012 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 03.09.2008р., якою поновлено договір оренди землі на два роки, починаючи з 18.11.2011 року, тобто до 18.11.2013р.
Крім того, вказаною Додатковою угодою пункт 2.3 розділу 2 договору викладено у наступній редакції: нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена у довідці про нормативну грошову оцінку. Ця довідка є невід'ємною частиною договору та є підставою для вирахування державного мита та розрахунку орендної плати за землю.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди пункт 4.1, 4.2, розділу 4 договору викладено у наступній редакції: оренда плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України для відповідної категорії земель, виду цільового призначення та функціонального використання. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється на підставі цільового призначення, категорії та функціонального використання з урахуванням коефіцієнтів індексації.
Також п. 4.10 вказано, що розмір орендної плати переглядається щорічно, на початку кожного бюджетного року не пізніше 31 січня поточного року.
В подальшому у серпні 2014 року решта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, площею 4360,9кв.м. внесена ОСОБА_2 до статутного фонду Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро склад сервіс».
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2014р. за №25577447 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро склад сервіс» зареєстровано право власності на нежитлові приміщення - 1, 2, 101-116, 201-203, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, загальною площею 4360,9кв.м.
У зв'язку із цим листом від 01.09.2014 року ОСОБА_2 повідомив Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зміну власників приміщення, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, загальною площею 6049кв.м., та просив здійснити перерахунок сплати податку на землю та надати нові остаточні податкові повідомлення-рішення щодо сплати податку на землю, з урахуванням зазначеної інформації.
При цьому Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області протягом червня 2014 року винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
- №5903-15 від 17.06.2014р., яким ОСОБА_2 нараховано грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2014 рік у сумі 155369,82 грн.,
- №5903/13-15 від 27.06.2014р., яким ОСОБА_2 донараховано (збільшено) грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2013 рік на суму 124295,86грн.
Як слідує з письмових пояснень відповідача, після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03.09.2008р. (03.09.2011р.), ОСОБА_2 за 2012-2013 роки нараховувався земельний податок згідно з вимогами п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, виходячи з нормативної грошової оцінки, наданої згідно з даними Державного земельного кадастру від 11.06.2010р. №7466 та обчисленої з урахуванням функціонального призначення цієї земельної ділянки, передбаченого умовами договору оренди. При цьому у 2014 році контролюючому органу стало відомо про те, що згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 19.07.2012р. Склад універсальний загальною площею 6049кв.м., розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, введений в експлуатацію, у зв'язку із чим податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 27.06.2014р. №5903/12-15 та №5903/13-15 ОСОБА_2 здійснено перерахунок нарахованих грошових зобов'язань з земельного податку за період з 19.07.2012р. по 31.12.2012р. та за 2013 рік, відповідно, з урахуванням зміни функціонального призначення земельної ділянки після завершення будівництва та вводу в експлуатацію об'єкта нерухомості. Крім того, податковим повідомленням-рішенням №5903-15 від 17.06.2014р. ОСОБА_2 нараховано грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2014 рік також з урахуванням зміни функціонального призначення земельної ділянки.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, суд зважає на наступне.
Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Означена стаття кореспондується з приписами ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено, платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі, а об'єктами оподаткування, зокрема, - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю-це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Згідно з п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата);
Згідно з п.п.271.1.1 та п.п.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.
За змістом приписів п.276.5 ст.276 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 276.1 та 276.4 цієї статті, іншим суб'єктам, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється відповідно до статті 274 цього Кодексу від нормативної грошової оцінки, визначеної з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта функціонального використання цих площ залежно від виду економічної діяльності орендаря, та статті 275 цього Кодексу.
Статтею 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
При цьому п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
За змістом приписів п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з п.287.2 ст.287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.
Відповідно до п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
При цьому відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до п.288.2, п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Згідно з п.288.4, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
При цьому Законом України від 27.03.2014р. №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України внесено зміни, згідно з якими розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
З аналізу наведених норм Податкового кодексу України слідує, що чинне законодавство чітко розрізняє дві форми плати за землю: земельний податок та орендну плату, які мають різні підстави для нарахування та відмінні розміри.
Термін дії цього договору скінчився 17.11.2011р.
При цьому 24.10.2012 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 03.09.2008р., якою дію договору оренди поновлено на два роки, починаючи з 18.11.2011р., тобто до 18.11.2013р.
Як зазначалося вище, вказаною Додатковою угодою п.2.3 розділу 2 договору оренди викладено у наступній редакції: нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена у довідці про нормативну грошову оцінку. Ця довідка є невід'ємною частиною договору та є підставою для вирахування державного мита та розрахунку орендної плати за землю.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди пункт 4.1, 4.2, розділу 4 договору викладено у наступній редакції: оренда плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України для відповідної категорії земель, виду цільового призначення та функціонального використання. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється на підставі цільового призначення, категорії та функціонального використання з урахуванням коефіцієнтів індексації.
Встановлені судом обставини, з урахуванням приписів ст.288 Податкового кодексу України, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_2 у 2012-2013р.р. (до 19.11.2013р.) був орендарем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, загальною площею 1,1752 га (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1), а отже, у 2012-2013 роках (до 19.11.2013р.) мав сплачувати за її користування не земельний податок, який був нарахований спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, а орендну плату, що передбачено як договором оренди від 03.09.2008р., пролонгованим до 18.11.2013р., який є підставою для її нарахування, так і ст.288 Податкового кодексу України.
Судом також встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди від 03.09.2008р. (закінчився 18.11.2013р.), новий договір оренди ОСОБА_2 укладений не був, водночас, позивач продовжував фактичне користування частиною земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, пропорційно належної йому на той час на праві власності частині нерухомого майна, що займає площу 4360,9кв.м. (з 23.08.2012р. нерухомість площею 1688,1кв.м. зареєстрована на праві власності за ПрАТ «Делос»).
Таке фактичне користування земельною ділянкою площею 4360,9кв.м. здійснювалося ОСОБА_2 до 14.08.2014р., оскільки з цього моменту право власності на частину нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, перейшло до ТОВ «Дніпро Склад Сервіс».
Згідно з листом ПрАТ «Делос» від 13.05.2016р. за №35, загальна площа, на якій побудовано будівлю складу за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, складає 6562,6кв.м., з яких ПрАТ «Делос» займає 1791,7кв.м. Згідно з цими даними ПрАТ «Делос» обчислювався і сплачувався податок за землю; за 2014 та 2015 року податок за землю сплачено у повному обсязі.
Згідно з листом ТОВ «Дніпро склад сервіс» від 13.05.2016р. за №23, загальна площа земельної ділянки, на якій розташовано будівлю складу універсального за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, складає 6562,6кв.м.; площа яку займає ТОВ «Дніпро склад сервіс» з 14.08.2014р. складає 4770,5кв.м.
Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Положеннями підпункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
При цьому п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Таким чином, діючим законодавством України визначено, що у разі набуття особою права власності на будівлю, споруду у попереднього власника припиняється право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а до особи, яка набула право власності на споруду чи будівлю, що розміщені на земельній ділянці, переходить право користування такою земельною ділянкою та обов'язок зі сплати земельного податку за її користування.
Отже ПрАТ «Делос» з 29.10.2012 року та ТОВ «Дніпро склад сервіс» з 14.08.2014 року є користувачами земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, пропорційно частинам належної їм на праві власності нерухомості, розташованої на цій земельній ділянці, тому покладення на позивача обов'язку сплачувати плату за землю за користування всією цією земельною ділянкою не відповідає положенням п.286.6 ст.286, п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України.
Враховуючи встановлені судом обставини, які свідчать про те, що з 01.01.2012р. по 19.11.2013р. ОСОБА_2 був орендарем земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, тому за цей період повинен був сплачувати за її користування не земельний податок, а орендну плату, а також те, що з 29.10.2012 року одна частина нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, перейшла у власність ПрАТ «Делос», а з 14.08.2014р. інша частина цієї нерухомості стала власністю ТОВ «Дніпро склад сервіс», внаслідок чого з 14.08.2014р. ОСОБА_2 повністю припинив фактичне користування означеною земельною ділянкою, що не було враховано контролюючим органом при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень, хоча позивач повідомляв контролюючий орган про наведені обставини, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Також скасуванню підлягає і податкова вимога від 06.10.2014р. №2223-25, оскільки остання сформована саме на підставі скасованих судом податкових повідомлень0рішень.
Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 27.02.2015р. №155 про коригування нарахувань картки особового рахунку, з огляду на таке.
Таким чином, вказане рішення спрямовано на внесення змін до відомостей в Інформаційній системі контролюючого органу «Податковий блок» задля приведення їх у відповідність до дійсних обставин нарахувань зобов'язань.
Згідно з ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Отже, з наведеної норми Конституції України слідує, що судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.
В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.
Виходячи з наведеного, позивачем до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Так, рішення відповідача від 27.02.2015р. №155 про коригування нарахувань картки особового рахунку не є юридичною формою рішення відповідача і саме по собі не породжує певних правових наслідків для позивача, не є актом індивідуальної дії, бо вказані у цьому рішенні коригування здійснювалися на підставі податкового повідомлення-рішення №5903-15 від 17.06.2014р., яке у даному випадку і є тим самим актом індивідуальної дії, що створює певні юридичні наслідки (зобов'язання) для ОСОБА_2
Статтею 2 КАС України закріплено, що захисту підлягають порушені або оспорюванні права особи.
Так, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, проте, рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно - правових відносин.
Між тим, вказане рішення не призводить та не може призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, отже вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про коригування нарахувань картки особового рахунку - задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «Ф» від 27.06.2014р. №5903/12-15, №5903/13-15 та від 17.06.2014р. №5903-15.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.10.2014р. №2223-25.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова