Справа № 809/513/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6711/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №809/513/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

06.04.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (далі - Управління), просив: визнати протиправною відмову відповідача повернути грошові кошти за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 391 грн. 47 коп. та грошові кошти в сумі 60 грн. 17 коп. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон згідно листа від 27.09.2016 вих.№02/2-У-2; зобов'язати Управління повернути грошові кошти за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 391 грн. 47 коп. та грошові кошти в сумі 60 грн. 17 коп. за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон; вирішити питання про розподіл судових витрат, шляхом стягнення з Управління за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на правову допомогу, які складають 4480 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 позов задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат, включаючи витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 та прийняти нову, якою у позові відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що дотримання особою певних правил, пов'язаних з процедурою оформлення видачі паспорта є обов'язковим та не може вважатись порушенням прав особи, оскільки є умовою отримання такого паспортного документа. В силу приписів Закону України «Про адміністративні послуги» та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 №795 та від 26.10.2011 №1098 замовник послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон зобов'язаний сплатити плату за надання цієї послуги у визначеному законодавством розмірі. Вказує, що плата за надання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон перераховується територіальними органами ДМС України до загального фонду місцевого бюджету, а вартість бланка паспорта - до спеціального фонду державного бюджету. При цьому, вказані кошти спеціального бюджету у подальшому спрямовуються ДМС України для розрахунків за бланки паспорта з державним підприємством. Зазначає, що Міністерство фінансів України вважає недоцільним скасування плати за адміністративну послугу з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оскільки це потребуватиме пошуку додаткових фінансових ресурсів. Апелянт також вказує, що позивач добровільно сплатив кошти за надання адміністративної послуги з оформлення паспорта для виїзду за кордон та не відмовлявся від сплати платежів при оформленні паспорта, що підтверджується квитанціями. Відтак, вважає, що Управлінням належним чином надано адміністративні послуги, а позивач в свою чергу отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 24 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області з відповідними документами для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (з безконтактним електронним носієм) (а.с.42-45).

При цьому, ОСОБА_2 сплатив державне мито згідно з квитанцією №0.0.553235047.1 від 17.05.2016 у розмірі 170,00 грн., вартість бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон (з безконтактним електронним носієм), за послуги з його оформлення та видачі згідно з квитанцією №546.15.1/45948 від 17.05.2016 в розмірі 391,47 грн. та вартість внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон згідно з квитанцією №547.15.1/45955 від 17.05.2016 в розмірі 60,17 грн. (а.с.39-41).

На підставі поданих документів ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, дата видачі 10.06.2016 (а.с.32).

05.09.2016 ОСОБА_2 звернувся в Управління з заявою щодо повернення зайво та незаконно стягнених з нього коштів за отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2, дата видачі якого 10.06.2016 та повернення коштів за невнесення відомостей про другий його паспорт громадянина України для виїзду за кордон у його паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Заява зареєстрована Управлінням 09.09.2016 (а.с.29-30).

Листом №02/82-У-2 від 27.09.2016 Управління відмовило повернути ОСОБА_2 кошти за вартість бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та за послуги з його оформлення і видачі, а також кошти за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оскільки відповідно до положень Закону України «Про адміністративні послуги», Постанов Кабінету Міністрів України №795 та №1098 адміністративна послуга з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є платною (а.с.27-30).

Не погоджуючись з такою відмовою, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №3857-XII).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №3857-XII документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону №3857-XII оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Статтею 7 Закону №3857-XII передбачено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №152) відповідно до п.1 якого паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім'я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Згідно з п.5 Порядку №152 оформлення, видача паспорта для виїзду за кордон громадянам (у тому числі отримання відцифрованих відбитків пальців рук) здійснюється територіальними органами або підрозділами ДМС незалежно від місця проживання громадянина у взаємодії з Головним обчислювальним центром Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) та Державним центром персоналізації документів (далі - Центр).

Відповідно до п.16 та п.17 Порядку №152 за оформлення паспорта для виїзду за кордон (у тому числі замість втраченого або викраденого), його обмін справляється плата (за кордоном - консульський збір) у порядку та у розмірах, встановлених законодавством. Документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів (консульського збору), додаються до заяви-анкети.

Пунктом 22 Порядку №152 затверджено перелік документів, які подає особа для оформлення паспорта для виїзду за кордон, серед яких в підпункті 4 зазначено відповідні документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів, або оригінал і копію документа про звільнення від таких платежів.

З наявних в матеріалах справи копій квитанції судом першої інстанції встановлено, що при подачі документів на виготовлення паспорта для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм позивачем сплачено на користь Управління ставка державного митна відповідного розміру у сумі 170 грн. (банківська квитанція 0.0.553235047.1 від 17.05.2016), оплата за послуги ДМС України з оформлення та видачі паспорта та оплата за бланк паспорта з безконтактним електронним носієм у загальній сумі 391,47 грн. (банківська квитанція №546.15.1/45948 від 17.05.2016), кошти за додаткові платні послуги ДМС України у сумі 60,17 грн. (банківська квитанція 547.15.1/45955 від 17.05.2016).

Пунктами 27 та 29 Розділу І Переліку платних послуг, що надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 №795 (далі - Перелік №795) визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп. та за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон - 60,17 грн.

Перелік №795 доповнено зазначеними пунктами відповідно до змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1098, якою також затверджено Порядок надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби платних послуг (далі - Порядок №1098), який визначає механізм надання підрозділами МВС, Національної поліції та ДМС платних послуг, у тому числі адміністративних, фізичним і юридичним особам.

Відповідно до п.4 Порядку №1098 у разі надання послуги, що передбачає видачу бланка або номерного знака, розмір плати за її надання визначається з урахуванням витрат, пов'язаних з придбанням відповідної продукції, у тому числі вартості персоналізації. Обсяг таких витрат визначається МВС.

Плата за надання послуг підрозділам МВС, Національної поліції не справляється, крім вартості продукції, яка використовується під час надання послуги (п.8 Порядку №1098).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 №7-93 державне мито справляється за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії.

Статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» встановлено розміри ставок державного мита, зокрема, за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або обміну цього паспорта на території України розмір ставки державного мита становить 10 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Таким чином, сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка), так як становить 170,00 грн.

Разом з тим, відповідно до частин п'ятої та шостої статті 11 Закону України «Про адміністративні послуги» від 6 вересня 2012 року №5203-VІ плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів, тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Відтак, орган Державної міграційної служби України не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що ні Порядком №1098, ні Переліком №795, на які покликається апелянт в обґрунтуванні правомірності своїх дій, не передбачено вартості додаткових платних послуг ДМС України, тоді як належних та допустимих доказів, які б підтвердили вартість бланка паспорта, відповідач не надав.

Підсумовуючи вказане суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відмова відповідача повернути позивачу кошти сплачені за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є протиправною, оскільки сплата таких не передбачена Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Вказаний висновок узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2013 року №21-416а13, від 17 грудня 2013 року №21-441а13, який з врахуванням положень статті 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо вимоги позивача про повернення позивачу коштів за не внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон у паспорт громадянина України для виїзду за кордон у сумі 60,17 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає, що така вимога підлягає до задоволення з тих підстав, оскільки платна послуга передбачена п.29 Розділу І Переліку №795 була замовлена позивачем, проте не надана відповідачем, що підтверджується копією паспорта, термін дії якого з 19.02.2007 по 19.02.2017 (а.с.33-37).

Відповідно до Порядку зарахування до бюджетів плати за надання адміністративних послуг та продукцію і документи, що використовуються для оформлення цих послуг, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 27.03.2017 № 259/390, норми якого застосовуються також і Державною міграційною службою України та її територіальними органами, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182.

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги встановлення судом факту протиправності дій Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що повернення сплачених позивачем коштів повинно здійснюватись шляхом зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області повернути позивачу кошти у розмірі 391,47 сплачені за послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та 60,17 грн. - за внесення відомостей про другий паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Водночас, щодо питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з Управління за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правову допомогу, які складають 4480 грн. то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Статтею 16 КАС України встановлено, що кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Виходячи з положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що КАС України не містить чіткого визначення «окремих процесуальних дій поза судовим засіданням».

Проте, відповідно до ч.2 ст.122 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі, після закінчення підготовчого провадження.

Згідно з частиною 1, 2 статті 45 КАС України про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення секретарем судового засідання складається протокол. Під час вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення та при складенні протоколу можуть застосовуватися технічні засоби.

Виходячи з системного аналізу наведених норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що компенсації підлягають витрати на правову допомогу надану в судовому засіданні, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, а також під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням про що складається протокол секретарем судового засідання, який разом із судом (суддею, що розглядає справу одноособово або колегією суддів) знаходиться на місці вчинення цих дій, але поза межами зали судових засідань. При цьому, такі витрати повинні бути у належній формі документально підтвердженими та не перевищувати граничного розміру, передбаченого законодавством України.

В позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу, яка полягала у складанні (написанні) позовної заяви з усіма необхідними матеріалами, вартістю 4480 грн., на підтвердження чого надає копію договору про надання правової допомоги №28/03-1 від 28.03.2017 із додатком №1 до вказаного договору - замовлення, акт виконаних робіт, в якому зазначено складання (написання) позовної заяви з усіма необхідними матеріалами, квитанцію про оплату наданих послуг (а.с.67-72).

Враховуючи, що складання (написання) позовної заяви не може бути віднесено до правової допомоги наданої під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження надання позивачу правової допомоги у судовому засіданні та/або під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, а відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.

Щодо судового збору, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням ст.94 КАС України та задоволення позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №101 від 01.04.2017.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині розподілу витрат на правову допомогу, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись статями 41, 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №809/513/17 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (код 37794486) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачених судових витрат на правову допомогу в розмірі 4480 грн. (чотири тисячі чотириста вісімдесят гривень) та в стягненні витрат на правову допомогу відмовити за недоведеністю.

В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №809/513/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повний текст Постанови складено 17.07.2017 р.