Справа № 815/4354/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Київ К/800/514/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Горбатюка С. А., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Юна-Сервіс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд соціального захисту інвалідів) звернулось до суду з адміністративним позовом до Виробничо-комерційної фірми у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Юна-Сервіс" (далі - ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс"), в якому просить стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 135485,46 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8399,76 гривень.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" становить 351 особа, що згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" середньооблікова чисельності штатних працівників, яким у відповідності до чинного законодавства встановлена інвалідність повинна складати - 14 осіб.

Однак, відповідачем не дотримано вимоги вищевказаного Закону, оскільки на підприємстві кількість штатних працівників, яким у відповідності до вимог чинного законодавства встановлено інвалідність складає лише 8 осіб.

Позивач вказує, що у зв'язку з невиконання встановленого нормативу ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" необхідно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 135485,46 грн., а також розмір пені у сумі 8399,76 грн. за несплату адміністративно-господарських санкцій.

Позивач вважає, що сформована вимога стосовно сплати санкцій є виправданою в правовому сенсі, а розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком.

У зв'язку з ухиленням від сплати суми заборгованості за порушення вимог чинного законодавства, позивач звернувсь до суду з вимогою про стягнення з ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" коштів у загальній сумі 143885,22 грн. на користь Фонду соціального захисту інвалідів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі Фонд соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" становить 351 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлено інвалідність - 8 осіб.

Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 14 осіб. Таким чином, незайнятими інвалідами на підприємстві становить 6 робочих місць.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всі заходи задля працевлаштування штатних працівників, яким встановлено інвалідність.

Зазначена позиція була підтримана і Одеським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 129 від 14 квітня 2011 року (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), Фонд соціального захисту інвалідів є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України.

Приписами пункту 5 вищевказаного Положення (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) сформовано основні завдання Фонду соціального захисту інвалідів, які, зокрема, полягають в:

організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків; збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів;

обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом;

обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які використовують найману працю;

веденні претензійно-позовної роботи у судах різних інстанцій.

Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають

можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями та інтересами.

В силу частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

За змістом статті 20 вищезазначеного Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" становить 351 особа, з них кількість інвалідів з числа штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинна становити 14 осіб.

Зі списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2015 році, завіреного керівником та головним бухгалтером вбачається, що у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" перебувало 16 осіб з інвалідністю, які загалом пропрацювали на підприємстві 92 місяці.

Отже, відповідно до розрахунку середньооблікова кількість штатних працівників за 2015 рік, яким встановлена інвалідність дорівнює 8 осіб, що згідно з чинним законодавством не відповідає нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" щомісячно у період січень-грудень 2015 року звітував Одеському міському центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів по формі № 3-ПН, які в свою чергу, містять відмітку про отримання вказаних звітів Одеським міським центром зайнятості.

Вищезазначене свідчить про створення відповідачем робочих місць для працевлаштування інвалідів, проте Одеським міським центром зайнятості направлення на працевлаштування до ВКФ ТОВ "Юна-Сервіс" не надавалось.

З огляду на наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги законодавства стосовно визначення відповідним наказом нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та вжито всіх необхідних від підприємства заходів для виконання нормативу з метою працевлаштування осіб, яким встановлено у відповідності до законодавства інвалідність.

Враховуючи зазначені обставини справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що часткова незайнятість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів виникла не з вини відповідача.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді С. А. Горбатюк

Т. Г. Стрелець