Справа № 127/3626/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/3626/17
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила визнати неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення м. Вінниці від 05.01.2017 року про відмову у призначенні їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення м. Вінниці призначити їй державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, згідно чинного законодавства.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Зокрема, суд апеляційної інстанції ухвалив визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення (Лівобережне) м. Вінниці від 05.01.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні державної соціальної допомоги відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" та зобов'язав управління соціального захисту населення (Лівобережне) м. Вінниці призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" з 23 грудня 2016 року.
Я повністю погоджуюсь з позицією Вінницького апеляційного адміністративного суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині скасування прийнятого управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) м. Вінниці від 05.01.2017 року рішення, однак маю заперечення стосовно способу, обраного судовою колегією для відновлення порушених прав позивача.
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення м. Вінниці про призначення їй соціальної допомоги як малозабезпеченій громадянці на що їй, у відповідності до рішення Управління праці та соціального захисту населення м. Вінниці від 05.01.2017 року, було відмовлено.
Зокрема, відповідач мотивуючи відмову в призначенні позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям зазначив, що соціальна допомога не призначається, коли працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не навчаються за денною формою навчання протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення та не перебувають на обліку в Центрі зайнятості.
Відповідно до довідки №02/16/2564 від 04.08.2016 року ОСОБА_1, починаючи з 28.07.2016 року була знята з реєстрації як безробітна в Лівобережному МРЦЗ.
Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Суд першої інстанції, з чим не погодилась апеляційна інстанція, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради, було здійснено належну оцінку обставинам, що мають важливе значення при вирішенні питання про надання позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, оскільки остання є працездатною особою і станом на день розгляду даної справи не перебуває на обліку у центрі зайнятості. Також, суд зазначив, що інформації стосовно неспроможності (з медичних чи інших показників) позивача працювати не надано.
Судова колегія, здійснюючи апеляційний перегляд даної справи та спростовуючи вказані висновки суду першої інстанції, дійшла висновку, що в призмі приписів Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач не являється працездатною особою, оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» досягла пенсійного віку, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Разом з тим, розділяючи позицію судової колегії щодо способу захисту порушених прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні державної соціальної допомоги, не можу погодитись зі способом обраним судовою колегією для відновлення порушених прав позивача, а саме: шляхом зобов'язання управління соціального захисту населення (Лівобережне) м. Вінниці призначити їй державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" з 23 грудня 2016 року.
В даному випадку, я вважаю, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, де передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Завдання правосуддя полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання ним вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискредиційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Зобов'язання відповідача здійснити відповідні дії є формою втручання в дискредиційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вказані обставини, вважаю, що колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, дійшла вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і тому, спосіб відновлення порушеного права позивача повинен би бути спрямований не на зобов'язання відповідача призначити державну соціальну допомогу, а на зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення позивача про призначення їй державної соціальної допомоги.
Суддя Білоус О.В.