Справа № 826/7424/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2017 року № 826/7424/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївського міського центру зайнятості
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного центру зайнятості, в якому просить:

- визнати відмову Подільського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості в наданні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, статусу безробітного і відмову у призначенні та виплаті допомоги по безробіттю - незаконними;

- зобов'язати Подільський районний центр зайнятості Київського міського центру зайнятості надати ОСОБА_1 статус безробітного, призначити та виплатити йому допомогу по безробіттю, що підлягала до виплати, починаючи з 02.10.2015.

Під час судового розгляду справи неналежного відповідача - Подільський районний центр зайнятості - замінено на належного - Київський міський центр зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у наданні статусу безробітного та виплаті відповідної допомоги, оскільки позивач у повній мірі відповідає критеріям «безробітного», визначеним у положеннях Закону України «Про зайнятість населення», а тому підстави для оскаржуваної відмови відсутні.

Під час судового розгляду справи позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що наказом від 08.10.2015 позивачу правомірно відмовлено у наданні статусу безробітного у зв'язку з неповерненням вказаною особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що передбачено пп. 6 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198.

У судове засідання 04.07.2017 відповідач явку свого представника не забезпечив, з огляду на що розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного від 02.10.2016 та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю від 02.10.2015.

Проте, наказом Подільського районного центру зайнятості від 08.10.2015 №НТ151008 ОСОБА_1 з 02.10.2015 відмовлено у наданні статусу безробітного у зв'язку з неповерненням особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, згідно з пп. 6 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, є Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI, тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №5067).

Безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №5067).

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону №5067, статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 43 Закону №5067).

Таким чином, безпосередньо положення Закону №5067 не визначають підстав для відмови у наданні особі статусу безробітного, відсилаючи, при цьому, до приписів Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

На виконання вказаних положень Закону №5067 Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, тут і наділі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №198).

Пунктом 3 Порядку №198 передбачено, що реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.

У силу п. 5 Порядку №198, статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону.

У разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі за попереднім узгодженням з роботодавцем видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Особа зобов'язана подати протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні.

Якщо в зазначений строк особа подає центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про відмову у працевлаштуванні або відстрочення вирішення питання щодо працевлаштування у зв'язку з необхідністю проходження медичного та наркологічного огляду, призначення дати конкурсного відбору, такій особі надається статус безробітного з дня подання відповідної заяви.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного (п. 6 Порядку №198).

Згідно з п. 7 Порядку №198, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: 1) відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 цього Порядку; 2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи; 3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»; 4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; 5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування; 6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев'ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.

Рішення центру зайнятості про відмову у наданні статусу безробітного може бути оскаржене в установленому законодавством порядку (п. 9 Порядку №198).

Як було зазначено вище, підставою для прийняття наказу від 08.10.2015 №НТ151008 слугував факт неповернення позивачем коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що у відповідності до пп. 6 п. 7 Порядку №198, є підставою для відмови у наданні статусу безробітного.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії витягу з наказів про прийняті рішення щодо ОСОБА_1, Голосіївським районним центром зайнятості в місті Києві прийнято наказ від 18.09.2013 №НТ130918, яким позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію останнього як безробітного, з огляду на встановлення факту подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, згідно з абз. 19 пп. 1 п. 37 Порядку №198.

Так, приписами абз. 19 пп. 1 п. 37 Порядку №198 визначено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Відтак, приймаючи наказ від 08.10.2015 №НТ151008, яким ОСОБА_1 з 02.10.2015 відмовлено у наданні статусу безробітного у зв'язку з неповерненням особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, центр зайнятості діяв правомірно та у межах наданих йому Законом №5067 та Порядком №198 повноважень, оскільки неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації, є законодавчо обґрунтованою підставою для такої відмови.

Доказів повернення вказаних грошових коштів позивачем не надано, як і не надано доказів, які б підтверджували безпідставність стягнення з нього таких коштів.

При цьому, суд звертає увагу про необґрунтованість тверджень позивача про встановлення Верховним Судом України у постанові від 13.09.2016 факту незаконності стягнення з ОСОБА_1 Київським міським центром зайнятості коштів, отриманих внаслідок подання ним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, оскільки вказаною постановою Верховного Суду України справа по суті розглянута не була, а провадження закрито, з огляду на приватно-правовий характер даного спору, який не належить розгляду у порядку адміністративного судочинства, що було зроблено у даному випадку.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали пояснень, які б спростовували вказані обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, приписами яких встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги викладене, враховуючи спростування наявними у матеріалах справи доказами, оціненими судом у сукупності, покладених в обґрунтування позовних вимог фактів порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача в частині не надання останньому статусу безробітного та не здійснення у зв'язку з цим відповідних виплат, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Суддя А.С. Мазур