Справа № 653/2875/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2017 р. м. Київ К/800/12258/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року по справі №653/2875/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, в якому просила: визнати незаконною їх бездіяльність щодо не витребування пенсійної справи, відмови в постанові на облік та відновленні виплати пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області відновити виплату пенсії, призначити і виплачувати пенсію за віком у розмірі передбаченому діючим законодавством на момент виплати пенсії з проведенням всіх перерахунків і індексації пенсії у відповідності до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року; виплатити компенсацію частини прибутку, за несвоєчасну виплату пенсії і надбавок за період з 07.10.2009 року по день фактичної виплати та виплачувати пенсію в подальшому з урахуванням змін в пенсійному законодавстві на банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 року; допустити негайне виконання виконання постанови суду відносно заявлених позовних вимог, шляхом одноразового стягнення боргу пенсії за період з 07.10.2009 року по день фактичної виплати, зобов'язати відповідача протягом 30 днів з дня винесення рішення та негайного виконання постанови суду, надати суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є особою похилого віку, яка потребує пенсійного і соціального забезпечення, оскільки досягла пенсійного віку і має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком. У 1997 р. позивач виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. До виїзду за кордон позивач мешкала у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, знаходилась на пенсійному обліку в ПФУ Залізничного району м.Сімферополя, їй була призначена і виплачувалась пенсія за віком. Після виїзду за кордон виплата пенсії була припинена. На звернення до відповідача про призначення пенсії їй було неправомірно відмовлено, чим порушені її Конституційні права.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1, звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вперше звернулась за призначенням пенсії 22.04.1996 року. Пенсія за віком була призначена позивачці 18.05.1996 року.

В подальшому 03.02.1997 року позивач звернулась із письмовою заявою про припинення виплати пенсії в зв'язку із виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

Розпорядженням від 14.02.1997 року, позивачці було виплачено єдиним платежем пенсію за період з 09.03.1997 року по 09.09.1997 року з послідуючим припинення виплати в зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

ОСОБА_1, 09.03.1997 році виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду за кордон ОСОБА_1, мешкала в АДРЕСА_1 АР Крим.

ОСОБА_1, 28.01.1997 року отримала паспорт громадянина України з правом виїзду за кордон, дію якого було продовжено до 28.01.2017 року.

Згідно листа Консульського відділу Посольства України в державі Ізраїль від 20.02.2017 року позивач подала документи до консульського відділу для обміну паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

ОСОБА_1, 30.05.2016 року звернулась із заявою та необхідними документами до УПФ для вирішення питання про перерахунок та поновлення їй виплати пенсії.

УПФ 30.06.2016 року було надано відмову у задоволенні вказаної заяви, згідно якої пенсія позивачу буде поновлена і виплачуватиметься після того, як документи будуть надані у встановленому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що За змістом п.1.3, п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, в редакції зі змінами, внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 року №13-2 пенсіонер повинен надати документи для перерахунку або поновлення пенсії особисто, або через свого представника, а можливість надсилання заяви про перерахунок або поновлення пенсії шляхом поштового відправлення передбачена тільки для громадян України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації. Однак, ця заява була надіслана позивачем до УПФ поштою.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій у цій справі передчасними з огляду на таке.

У відповідності до ч.2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV(далі - Закон № 1105-XIV) та Законі України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII(далі - Закон № 1788-XII), якими встановлений порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1105-XIV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1105-XIV, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У п.7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За приписами п.29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 Закону України „Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III(далі - Закон № 2235-III) документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону № 1105-XIV за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як встановлено ч.2 ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення та призначенні їй пенсії за віком.

Відповідно до положень ст.2 Закону № 2235-III, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

На підставі ч.2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як встановлено ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із положень Конституції України, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим у відповідності до позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 8 грудня 2015 року по справі №21-5440а15 з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Виниклі у зв'язку з цим спори мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права, - статей 99, 100 КАС.

Колегія суддів зазначає, що із даним позовом ОСОБА_1 звернулася 30 серпня 2016 року, натомість позовні вимоги заявлені починаючи з 07.10.2009 року. При цьому заявником порушувалось питання про поновлення строку звернення до суду, однак судами вирішене не було.

Згідно абз.1 ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч.3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Згідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі. позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суди першої та апеляційної інстанції взагалі не досліджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду. При цьому необхідно встановити, коли позивачу стало відомо про порушення своїх прав діями відповідачів та причини пропуску строку позивачами на звернення до суду. Оскільки пропуск строку на звернення до суду без поважних причин відповідно ст.100 КАС України має відповідні наслідки.

Без належного встановлення всіх обставин та їх оцінки в сукупності із іншими доказами по справі, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на вимогах ст.159 КАС України про всебічність і повноту їх дослідження, отже рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного судами першої та апеляційної інстанції не з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення та не дають можливості суду касаційної інстанції визначитися в правильності правової оцінки обставин у справі як судом першої інстанції та і судом апеляційної інстанції, що являється порушенням ст.ст.159,195 КАС України.

Відповідно до ст.227 КАС України підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: