Справа № 804/2194/16
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2017 рокусправа № 804/2194/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Щербака А.А.

суддів: Баранник Н.П. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки» ЛТД на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки» ЛТД до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кодаки»ЛТД звернулось з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 26.11.2014 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 213113,75 грн., з яких за основним платежем 170491 грн., за штрафними санкціями 42622,19 грн.; № від 26.11.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 17055,89 грн., з яких за основним платежем 9982,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 7073,83 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить постанову суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, не враховано те, що внаслідок застосування податкового компромісу, спір з приводу нікчемності господарської операції позивача з ТОВ «Інтервенто» припинився, а спірним залишився тільки висновок податкового органу в частині отримання позивачем безповоротної фінансової допомоги та заниження доходів у 2013 році в сумі 853299грн.

Зазначено, що ТОВ «Кодаки» ЛТД не укладалось договорів безповоротної фінансової допомоги, а кошти у розмірі 5 199 788грн. в тому числі ПДВ в сумі 853 299грн. надійшли на розрахунковий рахунок позивача як оплата за проданий товар за відповідними договорами купівлі-продажу, які в матеріалах справи наявні, а висновок податкового органу носить характер припущень.

Крім того, зазначено, що судом першої інстанції не досліджено правомірність донарахування позивачу податку на прибуток у розмірі 8364,32грн. від доходу отриманого в результаті безоплатної оренди приміщення, не враховано те, що Податковим кодексом України не передбачено такої умови як прийняття за звичайну ціну розмір орендної плати, розрахований у відповідності до рішень Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 року №6/30 та від 27.11.2013 року №6/43, якими було затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі акту перевірки від 30.10.2014 № 4022/22-05/19156740 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.11.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку за основним платежем у розмірі 9982,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7073,83 гривень; податкове повідомлення-рішення № від 26.11.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 981 124 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 186 413,56 грн. (позивачем оскаржується в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 213 113,75 грн., з яких за основним платежем 170 491 грн., за штрафними санкціями 42 622,19 грн.).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п.14.1.27, п.14.1.36 ст.14, п.135.1 п.135.2 п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 981 124 гривень за 2013 рік;

п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.170.1.2 п.170.1 ст.170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю чи присадибну ділянку), є орендар. Таким чином, підприємством товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Кодаки» ЛТД недоутримано податку на доходи фізичних осіб в сумі 9982,06 грн.

Позивачем в зазначеній частині податкові повідомлення-рішення було оскаржено до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що податкове повідомлення-рішення № від 26.11.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств прийнято податковим органом правомірно та скасуванню не підлягає, оскільки первинні документи, які стали підставою для формування позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до визначених пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу витрат є безпідставними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 26.11.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, судом першої інстанції було зазначено, що в діях позивача наявні порушення вимог підпункту 170.1.2 статті 170 Податкового кодексу України, оскільки утримання податку при виплаті доходу ОСОБА_1 від надання в оренду нерухомого майна здійснювалось з заниженого об'єкту оподаткування, розмір якого не відповідав мінімально встановленому законодавством розміру у відповідності до рішень Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 №6/30 та від 27.11.2013 №6/43.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову погоджується.

Як було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Інтервенто» (продавець) з ТОВ «Кодаки» ЛТД (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №03-12-12 від 03.02.2012, згідно умов якого продавець зобов'язаний передати у власність, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити товар, кількість, найменування та ціна визначаються сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами договору.

Матеріали справи містять документи, за якими ТОВ «Інтервенто» поставлено товар (технологічне обладнання та кухонне приладдя в асортименті).

Матеріали справи містять податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення про оплату придбаного товару в безготівковому порядку.

В матеріалах справи також містяться первинні бухгалтерські документи, згідно яких придбаний позивачем товар реалізовувався іншим особам, а саме договори, накладні, податкові накладні, рахунки та платіжні документи, довіреності на отримання товару, транспортні накладні.

В обґрунтування висновків щодо неправомірності формування позивачем податкового обліку Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровської області посилається на матеріали кримінального провадження №0000031 за фактом створення суб'єкта підприємницької діяльності контрагента позивача - ТОВ «Інтервенто» з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, під час якого у червні 2014 року в судовому засіданні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст.225 Кримінального процесуального кодексу України допитано як свідка директора ТОВ «Інтервенто» ОСОБА_2, який вказав, що ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності і реєстрації даного підприємства ТОВ «Інтервенто» не мав, ніколи не укладав та не підписував будь-яких договорів, угод, та правоустановчих документів .

При цьому згідно з ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 липня 2016 року у справі №202/4801/16-к (№1-кп/0202/366/2016) закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, тобто у зв'язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими підставами.

За висновками суду першої інстанції, у даному випадку підприємство знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені товариства, немає відомостей щодо уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені товариства.

Суд першої інстанції виходив із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, податковим органом вірно було встановлено, що оскільки правочини, вчинені з ТОВ «Інтервенто» не можуть спричиняти настання реальних наслідків, відсутня можливість підтвердити отримання товарно - матеріальних цінностей саме від ТОВ «Інтервенто», а відтак і подальшу реалізацію придбаного у ТОВ «Інтервенто» товару.

Вірними є висновки суду першої інстанції, оскільки сам по собі факт подальшої поставки товару позивачем не доводить факту одержання платником цього товару саме від задекларованого постачальника, тоді як реальність операції визначається як наявністю активу, так і його отриманням від конкретного постачальника.

Крім того, як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Кодаки» ЛТД (орендар) та гр. ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено договір оренди №01/01/13 від 01.01.2013, згідно умов якого орендодавець передав в оренду двоповерхову нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1472,30 кв.м. Строк дії договору з 01.01.2013 по 31.12.2013. У пункті 3.1 даного договору передбачено, що щомісячна плата за користування орендним приміщенням складає 12 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно акту прийняття-передачі майна від 09.01.2013, орендодавець прийняв в оренду нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать про перерахування щомісяця на користь ОСОБА_1 орендної плати в розмірі 12000 грн. та утриманого податку з доходів фізичних осіб, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Рішеннями Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 №6/30 та від 27.11.2013 №6/43 було затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб.

Враховуючи встановлену вказаними рішеннями мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб, розрахункова вартість орендованої позивачем нерухомості протягом 2013року повинна становити 15 668,56грн.

Відтак, податковим органом було вірно зроблено вірний висновок про те, що ТОВ «Кодаки» ЛТД протягом 2013року було отримано від ФОП ОСОБА_1 безоплатно послуги з оренди приміщення площею 948 кв. м. на загальну суму 44 022,72грн. , чим занижено суму доходів на цю суму.

Відповідно до підпунктів 135.5.4, 135.5.5 пункту 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 26.11.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств прийнято податковим органом правомірно та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 26.11.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, то судом першої інстанції вірно було враховано те, що за приписами підпункту 170.1.2 статті 170 Податкового кодексу податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що в діях позивача наявні порушення вимог підпункту 170.1.2 статті 170 Податкового кодексу України, оскільки утримання податку при виплаті доходу ОСОБА_1 від надання в оренду нерухомого майна здійснювалось з заниженого об'єкту оподаткування, розмір якого не відповідав мінімально встановленому законодавством розміру у відповідності до рішень Дніпропетровської міської ради від 26.12.2012 №6/30 та від 27.11.2013 №6/43.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують, підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки» ЛТД залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки» ЛТД до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Ю.В. Дурасова