Справа № 826/1373/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі

13 липня 2017 року м. Київ № 826/1373/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., при секретарі судового засідання Артеменко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни
третя особа про 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дідков» визнання протиправним та скасування рішення

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3;

від відповідача: не з'явився ;

від третьої особи-1: Тяжкороб Є.В.;

від третьої особи-2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни (надалі - відповідач/Приватний нотаріус КМНО Єгорова М.Є.), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (надалі - третя особа-1/ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Дідков» (надалі - третя особа-2/ТОВ «Дідков»), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 20616839 від 09.04.2015 р. 14:35:26 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Водночас, в судовому засіданні 13.07.2017 р. представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з неналежністю розгляду вказаної адміністративної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки на думку останнього спір у даній справі випливає із договірних відносин, а отже має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні 13.07.2017 р. судом було поставлено на обговорення учасників процесу заявлене представником третьої особи-1 клопотання про закриття провадження у справі.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши в судовому засіданні думку представників сторін, суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Так, ч.1 ст.3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абз.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію, викладену у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013 р., відповідно до якої, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон №1952).

Частиною ч.1 ст.2 Закону №1952 встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 8 Постанови Пленуму також визначено, що відповідно до абза.2 ч.1 ст.2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до ч.2 ст.30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки суб'єктний склад спірних відносин свідчить про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.

Поряд з цим, під час вирішення такого спору суд має надати оцінку виключно діям та рішенню суб'єкта владних повноважень, не втручаючись в оцінку цивільно-правових правовідносин.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів кредиту та іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права вчинити спірну реєстраційну дію.

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Також, слід зазначити, що при обмеженні права на звернення з відповідним позовом до суду порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 р., яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. №475/97.

Як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зокрема, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про закриття провадження у справі є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями п.1 ч.1 ст.157, ст.158-163, 167, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду по даній справі не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи. Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення.

Суддя І.А. Качур