Справа № 2а/0270/4606/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Київ К/9991/21979/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької митниці

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року

у справі № 2а/0270/4606/11

за позовом Приватного підприємства "Паллада"

до Вінницької митниці

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство "Паллада" (далі - позивач, ПП "Паллада") звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці (далі - відповідач, митний орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми "Р" Вінницької митниці від 02 вересня 2011 року № 33 та від 22 вересня 2011 року № 42, якими підприємству визначено податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 21 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року, позов задовольнив: визнав протиправними та скасовував податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці форми "Р" Вінницької митниці від 02 вересня 2011 року № 33 та від 22 вересня 2011 року № 42.

У касаційній скарзі Вінницька митниця, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди встановили, що фактичною підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями, з приводу правомірності яких виник спір, що є предметом судового розгляду, стали висновки Вінницької митниці, викладені в акті перевірки від 11 серпня 2011 року № 0012/11/401000000/, про порушення позивачем вимоги Додатку В.3 Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєдналась 24 березня 2004 року, внаслідок порушення умов застосування митного режиму тимчасового ввезення товару "мішки паперові для пакування деревного вугілля, які використовуються в побуті (гриль, камін, барбекю, тощо)" з умовним повним звільненням від його оподаткування, що призвело до несплати податків на суму 166256,78 грн. Такі висновки митного органу вмотивовані тим, що не може бути звільнений від оподаткування, оскільки враховуючи сфери застосування у побуті деревного вугілля, упакованого в паперові мішки, є всі підстави вважати, що у подальшому, після використання, паперова упаковка не є придатною для повторного використання.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приймаючи вантажні митні декларації (далі -і ВМД) та пропускаючи товар на митну територію України, митний орган перевірив та підтвердив відомості щодо звільнення позивача від сплати ПДВ, а тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування податкових зобов'язань, у тому числі у зв'язку з помилковим визначенням коду товару номенклатури.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

У судовому процесі встановлено, що згідно із умовами зовнішньоекономічних контрактів щодо експорту деревного вугілля на територію України для пакування і відправки деревного вугілля іноземним контрагентам позивачу безоплатно надавалися такими контрагентами зворотня тара - мішки паперові.

У період 2009-2011 років у ВМД від 19 січня 2011 року № 401030001/2011/000036, від 07 грудня 2010 року № 401030001/2010/001334, від 01 вересня 2010 року № 401030001/2010/000915, від 04 лютого 2010 року № 401030001/2010/000092, від 23 грудня 2009 року № 401030000/2009/100027, від 12 червня 2009 року № 401030000/2009/000776, від 14 квітня 2009 року № 401030000/2009/000489 ПП "Паллада" задекларовано у режимі тимчасового ввезення товар мішки паперові для пакування деревного вугілля з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, ставка ввізного мита - 0 %.

Будь-яких зауважень щодо правильності заповнення ВМД, класифікації та кодування товару під час митного оформлення, нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства не було, а тому митним органом було дозволено ввезення таких товарів на цих умовах.

Статтею 204 Митного кодексу України визначено, що тимчасове ввезення (вивезення) - це митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України чи вивозитися за межі митної території України з обов'язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Ця норма кореспондується із нормою пункту "а" статті 1 Глави І Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 (далі - Конвенція), до якої згідно із Законом України від 24.03.2004 № 1661-IV приєдналась Україна (дата набрання чинності цієї Конвенції для України - 22.09.2004).

Цим пунктом встановлено, що "тимчасове ввезення" означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби), мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Пунктом "b" ст. 1 Додатку B.3 вказаної Конвенції визначено поняття "упаковка" як усі вироби та матеріали, які служать або призначені служити у тому стані, в якому вони ввозяться, для упаковування, захисту, розміщення і кріплення або розділення товарів, за винятком пакувальних матеріалів, таких як солома, папір, скловолокно, стружка тощо, у разі, якщо товари ввозяться навалом. Виключаються також контейнери і піддони, які визначені відповідно у пунктах "c" і "d" цієї статті.

Норми Конвенції не встановлюють інших вимог, ніж в п. "а" ст. 1 Глави І Конвенції, щодо митного режиму "тимчасове ввезення" для упаковки і не виключають упаковку з числа товарів, стосовно яких цей режим може застосовуватись.

Пунктом 35 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур, пов'язаних відповідно до пункту 19 тієї самої статті зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), який кореспондується з пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" 21 грудня 2000 року № 2181-III, чинному до 01 січня 2011 року, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом ст. 313 МК України (у редакції, чинній до 01 червня 2012 року) класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, визначених УКТ ЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (ст. 69 МК України).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Таких обставин у цій справі не встановлено і в судових рішеннях не наведено.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати невиїзної документальної перевірки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 21 січня 2011 року, 18 вересня 2012 року, 04 листопада 2014 року(справи №№ 21-64а10, 21-203а12, 21-479а14 відповідно).

Суди попередніх інстанцій, застосувавши вище наведені правові норми із дотримання правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального при розв'язанні відповідних спорів, до чого їх зобов'язує ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшли правильного висновку про неправомірність податкових повідомлень митниці від 02 вересня 2011 року № 33 та від 22 вересня 2011 року № 42.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки доводи, викладені в касаційній скарзі, не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, є встановлені наведеною процесуальної нормою підстави для залишення касаційної скарги Вінницької митниці без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року у справі № 2а/0270/4606/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ І.Я. Олендер

____________ Т.М. Шипуліна