Справа № 825/598/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/598/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України
18 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.17р. у справі №825/598/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в:
Позивач звернулась з позовом до суду, у якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 03.08.16р. по 06.03.17р.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.17р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України, а тому, у зв`язку з тим, що на момент звільнення Позивача та виключення її з особового складу військової частини не було проведено розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом на посаді старшого оператора взводу радіоперехоплення та пеленгації роти радіоперехоплення та пеленгування загону радіорозвідки ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.08.16р. № 18-РС Позивача було звільнено з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку за п. «б» (за станом здоров`я) (а.с. 11).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.08.16р. № 167, старшого солдата ОСОБА_1 з 03.08.16р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вказаним наказом, серед іншого, було передбачено виплатити Позивачу грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.16 (а.с. 12).

Відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 08.08.16р. № 9, загальна сума компенсації становить 61 121,36 грн. (а.с. 53).

Втім, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення її з особового складу частини та усіх видів забезпечення, грошова компенсація вартості за не отримане речове майно у сумі 61 121,36 грн. Позивачу не виплачена.

У зв`язку із цим, Позивач зверталась до командування ВЧ НОМЕР_1 та речової служби тилу КСВ ЗСУ із заявами про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що підтверджується листами-відповідями від 31.01.17р. № 116/10/2/3/59, від 04.01.17р. № 116/10/2/3/9, від 05.04.17р. № 69/595 та від 23.02.17р. № 69/339 (а.с. 14, 22-23, 24-25, 26-27).

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , остаточний розрахунок ВЧ НОМЕР_1 з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно відбувся 07.03.17р. (а.с. 45).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ командира, яким Позивача з 03.08.16р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, без проведення усіх необхідних розрахунків ОСОБА_1 не оскаржувався, Позивач фактично погодилась на проведення з нею неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.91р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.16р. № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.08р. № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Тобто, при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

У даному випадку мало місце виключення Позивача зі списку особового складу військової частини без проведення остаточного з нею розрахунку. При цьому, письмової згоди на такі дії Позивач не давала, що не спростовується відповідачем.

Колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Так, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, за висновокм Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 08.08.16р. № 9, загальна сума компенсації становить 61 121,36 грн. (а.с. 53).

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення Позивача зі списків особового складу військової частини - 03.08.16р. та проведення остаточного розрахунку з нею лише 07.03.17р., колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати Позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у сумі 61 121,36 грн.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно витягу з роздавальних відомостей за червень 2016 липень 2016 року, на виплату грошового забезпечення генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , звільненої зі Збройних Сил України 03.08.16р., грошове забезпечення Позивача за останні два повних місяця роботи складає 15 270,02 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення Позивача складав 372,44 грн. (15 270,02 грн./ 41 (кількість робочих днів)).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 55 493,56 грн. (372,44 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 149 (кількість днів затримки)).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.17р. у справі №825/598/17 та ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову у спосіб, що забезпечує відновлення порушеного права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 202, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.17р. у справі №825/598/17 задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.17р. у справі №825/598/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 03.08.16р. по 06.03.17р. у сумі 55 493 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 56 коп.

Дана постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.