Справа № 264/6796/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Харитонова Г.Л.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року справа №264/6796/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 264/6796/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчините певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити нарахування та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати частини пенсії за період невиплати частини пенсії з 29.12.2014 р. по 31.07.2016 р. В своєму позові посилається на те, що 17 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18.02.2016 р. у справі № 264/7531/15-а позов було задоволено та зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області призначити позивачу пенсію за віком, на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 29.12.2014 року. В серпні 2016 року постанова суду була виконана відповідачем та він виплатив заборгованість за період з 29.12.2014 р. по 31.07.2016 р. в сумі 35091,92 грн. Відповідач не здійснив нарахування та доплату заборгованості компенсації за затримку виплати заборгованості у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159. Просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплаті компенсації за втрату частини грошових доходів з порушенням термінів виплати частини пенсії за період невиплати частини пенсії з 29.12.2014 р. по 31.07.2016 р., зобов'язати УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини грошових доходів зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період невиплати частини пенсії з 29.12.2014 р. по 31.07.2016 р.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 264/6796/16-а позов задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя щодо не нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з 29.12.2014 року по 14.03.2016 року.

Зобов'язано Управління пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя нарахувати та сплатити ОСОБА_2 компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з 29.12.2014 року по 14.03.2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що сума виплати, яка сплачена за рішенням суду, має разовий характер, а отже не підлягає ні індексації, ні компенсації. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 29.12.2014 року.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18.02.2016 р. у справі № 264/7531/15-а року позов ОСОБА_2 було задоволено, визнано неправомірними дії УПФУ в Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області щодо нарахування позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньоденної заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього рахунку) попереднього виду пенсії. Зобов'язано УПФУ В Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області призначено позивачу пенсію за віком, на умовах і в порядку, передбаченому ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньоденної заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 29.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В серпні 2016 року відповідачем було здійснено виплату пенсії позивачу нараховану на підставі постанови Іллічівського районного суду від 18.02.2016 р. у справі № 264/7531/15-а р. заборгованість за період з 29.12.2014 р. по 31.07.2016 р. в сумі 35091,92 грн., до складу цієї суми не входить компенсація.

Частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджений Постановою КМУ від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок №159), для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Положеннями вказаного порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (п. 4 Порядку №159).

Згідно з пунктами 5 - 7 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-518а14): «Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення».

З урахуванням цього не заслуговують на увагу доводи відповідача, що виплачена за рішенням суду пенсія не є доходом громадянин та має разовий характер.

Відповідно до 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За нормами статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону).

Згідно ст.6 Закону компенсацію виплачують, в тому числі, за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

У відповідності до наведених норм законодавства відповідач у зв'язку із порушенням встановлених строків щомісячних виплат індексації пенсії має здійснити компенсацію втрати позивачу частини доходів у порядку передбаченому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на положеннях закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 264/6796/16-а - залишити без задоволення. Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 264/6796/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчините певні дії - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок