Справа № 804/6123/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 р. Справа № 804/6123/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративого суду із адміністративним позовом до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із позовними вимогами щодо:

скасування розпорядження голови Солонянської райдержадміністрації від 11.04.2016р. № К-88/0/228-16 про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності;

зобов'язання Солонянської районної державної адміністрації зробити перерахунок заробітної плати та виплатити заохочення у вигляді премій та надбавок за період незаконного накладення дисциплінарного стягнення;

визнання прихованим покаранням переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи;

скасування переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи;

виплата моральної компенсації у розмірі 20 тисяч гривень за вчинені ОСОБА_3 моральні страждання, постійні знущання, цькування зі сторони керівництва Солонянської райдержадміністрації, реорганізацію тривалістю у рік із тенденцією до скорочення спочатку відділу організаційної роботи та з питань управління персоналом, потім сектору, а тепер - до головного спеціаліста.

Позивач, представник позивача, позов підтримали та надали пояснення, аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю дій відповідача у вигляді безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так позивач стверджує, що будь-яких дисциплінарних порушень не скоювала, оскільки розпорядження про призначення на посаду керівника апарату Солонянської РДА ОСОБА_6 особисто не готувала, що неодноразово доводила до керівництва, однак змушена була підписати через перебування в учбовій відпустці основного працівника, який був на роботі, підготував розпорядження та не міг підписати. Окрім того, як зауважує позивач, при винесенні спірного розпорядження відповідачем не враховано, що строк притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно ст. 149 Кодексу законів про працю України за даним фактом вже сплинув. Також позивач зазначила, що після накладення дисциплінарного стягнення її було позбавлено всіх видів заохочень (в тому числі і грошових у вигляді премій та надбавки зау липні 2016 році за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника), пізніше за твердженням позивача головою Солонянської РДА було застосовано до неї нове покарання у вигляді ліквідації посади, яку обіймала ОСОБА_3 та скорочення сектору організаційної роботи та з питань управління персоналом Солонянської РДА, у якому вона працювала. Також, ОСОБА_3 вважає, що відповідач (керівництво Солонянської РДА) своїм відношенням до позивача та необгрунтованими відмовами у її правах, гарантованих законом - спричинив ОСОБА_3 моральну шкоду, яку має відшкодувати за вчинені їй моральні страждання, постійні знущання тощо.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у запереченнях на адміністративний позов.

Позиція відповідача, відображена у запереченнях на позов, полягає у необгрунтованості позовних вимог, у зв'язку з тим, що при застосуванні до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення Синельниківська РДА діяла в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у зв'язку з чим оскаржуване розпорядження не підлягає скасуванню. Також відповідач зауважив, що після накладення дисциплінарного стягнення, заохочення до ОСОБА_3 не застосовувалися, оскільки згідно із положеннями ст. 151 Кодексу законів про працю України та п. 3 ст. 79 і п. 3 ст. 53 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015р. протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до державного службовця (працівника) не застосовуються, а виплата ОСОБА_3 у липні 2016р. надбавки за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця не здійснювалась у зв'язку з відсутністю подання про встановлення надбавки до заробітної плати, передбаченого пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу» від безпосереднього керівника головного спеціаліста з питань організаційної роботи РДА ОСОБА_3 до виконуючого обов'язки голови райдержадміністрації. Стосовно викладених у позовній заяві доводів ОСОБА_3 щодо неприязних відносин до неї з боку керівництва РДА, відповідач стверджує, що вказані факти є недостовірними, надуманими, такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними документами, а ґрунтуються лише на уявленнях позивача. Окрім того, відповідач зауважує, що при звернення до суду із вимогою щодо відшкодування Солонянською РДА моральної шкоди ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами наявність такої шкоди, її розмір та причинний зв'язок між нею та діями Солонянської РДА.

Заслухавши позивача, представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_3 на момент виникнення спірних правовідносин перебувала у трудових відносинах із Солонянською РДА.

Так, згідно із записами трудової книжки ОСОБА_3 22.02.1996р. була прийнята на роботу до Солонянської РДА та призначена на посаду спеціаліста І-ої категорії оргвідділу по переводу із Солонянської СШ із присвоєнням позивачу 14-го ранга державного службовця від 22.02.1996р. після прийняття ОСОБА_3 присяги державного службовця.

01.10.2015р. ОСОБА_3 переведено на посаду завідувача сектору організаційної роботи та з питань управління персоналом РДА у зв'язку зі зміною у структурі та штатному розписі РДА, 01.05.2016р. позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця у межах категорії «Б».

28.03.2016р. головою Солонянської РДА винесено розпорядження за №Р-91/0/226-16, у відповідності до якого затвердженому за даним розпорядженням складу комісії зобов'язано у термін з 28.03.2016р. по 05.04.2016р. провести службове розслідування на підставі заяви ОСОБА_6, керівника апарату РДА, до начальника Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби у Дніпропетровській та Запорізькій областях ОСОБА_8 від 10.03.2016р.

08.04.2016р. головою Солонянської РДА винсено розпорядження за №Р-101/0/226-16 про продовження терміну проведення службового розслідування, призначеного на підставі розпорядження за №Р-91/0/226-16 від 28.03.2016р. - до 11.04.2016р.

На підставі акту службового розслідування від 08.04.2016р. комісією встановлено порушення процедури призначення ОСОБА_6 на посаду керівника апарату РДА та рекомендовано голові Солонянської РДА:

-застосувати дисциплінарні стягнення до працівників служби персоналу (ОСОБА_3 і ОСОБА_9.) та до ОСОБА_6 за неналежне виконання своїх функціональних повноважень керівника апарату;

-звільнити ОСОБА_6 у зв'язку із закінченням строкового трудового договору та заявою основного працівника ОСОБА_10

За результатами проведення службового розслідування, з урахуванням висновків комісії:

-до головного спеціаліста сектору організаційної роботи та з питань управлінням персоналом РДА ОСОБА_9 у відповідності до ст. 14 Закону України «Про державну службу» застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

-до завідувача сектору організаційної роботи та з питань управління персоналом РДА ОСОБА_3 у відповідності до ст. 14 Закону України «Про державну службу» застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді затримки до одного року у призначенні на вищу посаду;

-до керівника апарату Солонянської РДА ОСОБА_6 у відповідності до ст. 14 Закону України «Про державну службу» застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді попередження про неповну службову відповідність та на підстав розпорядження голови Солонянської РДА за №К-80/0/228-16 від 08.04.2016р. звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

У відповідності до розпоряджень відповідача «Про затвердження структури Солонянської районної державної адміністрації» за № Р-162/0/226-16 від 01.06.2016р. та «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 01.06.2016 року № Р-162/0/226-16 «Про затвердження структури Солонянської районної державної адміністрації» за № Р-172/0/226-16 від 09.06.2016р. реорганізовано сектор організаційної роботи та з питань управління персоналом Солонянської РДА.

Розпорядженням голови Солонянської РДА «Про попередження працівників апарату райдержадміністрації про зміни в організації їх роботи» за №Р-173/0/226-16 від 09.06.2016р. ОСОБА_3 попереджено про зміну істотних умов праці в порядку, передбаченому статтею 32 Кодексу законів про працю України, а також про те, що посада на якій позивач перебуває реорганізовано та виведено зі штатного розпису апарату райдержадміністрації.

11.07.2016р. ОСОБА_3 написала на ім'я голови Солонянської РДА заяву про звільнення із займаної посади з 12.07.2016р. за згодою сторін, яку відкликала згідно власної заяви від 18.07.2016р.

У відповідності до висновку начальника відділу правового забезпечення, по роботі зі зверненнями громадян, з питань інформаційної діяльності та комунікацій з громадкістю, забезпечення доступу до публічної інформації РДА - голові Солонянської РДА не рекомендовано звільняти позивача із займаної посади з 12.07.2016р., оскільки у відповідності до п.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» звільнення ОСОБА_3 із займаною нею посади завідувача сектору організаційної роботи та з питань управління персоналом РДА першкоджатиме належному виконанню обов'язків Солонянською РДА.

Позивач згідно заяви №04-43-3718/0/223-16 від 13.09.2016р. надала згоду на переведення її на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи апарату Солонянської РДА.

Розпорядженням голови Солонянської РДА «Про переведення ОСОБА_3.» за №К-213/0/228-16 від 13.09.2016р. ОСОБА_3 переведено на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи райдержадміністрації з 13.09.2016 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

16.09.2016р. ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку (ТОВ «Нова Пошта») направила на адресу Дніпропетровського окружного адмінстративного суду матеріали даного адміністративного позову, які надійшли до суду та були зареєстровані - 19.09.2016р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2016р. по справі №804/6123/16 позовну заяву ОСОБА_3 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в частині позовних вимог про скасування розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 11.04.2016р. №К-88/0/228-16 про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності - залишено без розгляду з огляду на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із відповідною позовною вимогою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті решти заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, суд зазначає наступне.

Так, однією із позовним вимог ОСОБА_3 просить суд зобов'язати Солонянську РДА зробити перерахунок заробітної плати та виплатити заохочення у вигляді премій та надбавок за період незаконного накладення дисциплінарного стягнення.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця врегульовані Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р., дія якого поширюється на державних службовців: Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій, органів прокуратури, органів військового управління, закордонних дипломатичних установ України, державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону та інших державних органів.

Згідно із приписами ст. 50 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р., держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою;

6) премії (у разі встановлення).

Дія норм Закону України «Про державну службу» поширюється на працівників окремих категорій і відіграє відповідну роль при притягненні до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення у вигляді - затримки до одного року у призначенні на вищу посаду відноситься до спеціальної дисциплінарної відповідальності, так як передбачена статтею 41 Закону України «Про державну службу» і по суті є заходом дисциплінарного впливу.

Після накладення дисциплінарного стягнення, заохочення до ОСОБА_3 не застосовувалися, так як відповідно до статті 151 Кодексу законів про працю України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Пунктом 3 статті 79 та пунктом 3 статті 53 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р. також передбачено, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення (крім зауваження) заходи заохочення до державного службовця не застосовуються.

Враховуючи той факт, що станом на момент розгляду справи дисциплінарне стягнення у вигляді затримки до одного року у призначенні на вищу посаду, накладене на завідувача сектору організаційної роботи та з питань управління персоналом Солонянської РДА ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Солонянської РДА за №К-88/0/228-16 від 11.04.2016р. є чинним, як і відповідне розпорядження, у суду відсутні підстави для зобов'язання відповідача зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_3 та виплатити заохочення у вигляді премій за період незаконного накладення дисциплінарного стягнення.

Стосовно питання не здійснення Солонянською РДА виплати позивачу надбавки у липні 2016 року за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього працівника, слід зазначити таке.

Зі змісту ст. 50 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р. вбачається, що виплата за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця належить до складу заробітної плати державного службовця.

Пунктом 3 статті 52 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р. встановлено, що виплата за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.

Так, за твердженням відповідача виплата надбавки у липні 2016 року за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця, передбачена ст. 50 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_3 не здійснювалась у зв'язку з відсутністю подання про встановлення надбавки до заробітної плати, складеного безпосереднім керівником позивача, як головного спеціаліста з питань організаційної роботи Солонянської РДА, до виконуючого обов'язки голови РДА, що також не спростовано позивачем.

Слід також зауважити, що позовна вимога про зобов'язання Солонянської РДА зробити перерахунок заробітної плати та виплатити ОСОБА_3 заохочення у вигляді премій та надбавок за період незаконного накладення дисциплінарного стягнення, є похідною від залишеної судом без розгляду позовної вимоги щодо скасування розпорядження голови Солонянської РДА «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» за №К-88/0/228-16 від 11.04.2016р., у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що про відсутність правових підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Також у позовній заяві ОСОБА_3 просить суд визнати прихованим покаранням її переведення на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи, стосовно чого слід зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 01.05.2016р. з метою належного впровадження законодавства з питань державної служби дорученням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації «Про першочергові заходи щодо проведення реформування державної служби в області в рамках Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» №04-43-1820/0/223-16 від 28.04.2016р. - голів райдержадміністрацій було зобов'язано розробити відповідну структуру і сформувати штатний розпис з урахуванням співвідношення посад керівників до виконавців не більше ніж 1 до 3 та у термін до 04.05.2016р. надати відповідні пропозиції.

В результаті вищенаведених заходів у відповідності до розпоряджень відповідача «Про затвердження структури Солонянської районної державної адміністрації» за № Р-162/0/226-16 від 01.06.2016р. та «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 01.06.2016 року № Р-162/0/226-16 «Про затвердження структури Солонянської районної державної адміністрації» за №Р-172/0/226-16 від 09.06.2016р. реорганізовано сектор організаційної роботи та з питань управління персоналом Солонянської РДА.

Розпорядженням голови Солонянської РДА «Про попередження працівників апарату райдержадміністрації про зміни в організації їх роботи» за №Р-173/0/226-16 від 09.06.2016р. ОСОБА_3 попереджено про зміну істотних умов праці в порядку, передбаченому статтею 32 Кодексу законів про працю України, а також про те, що посада на якій позивач перебуває реорганізовано та виведено зі штатного розпису апарату РДА.

Положення статті 41 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р. встановлено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

- на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

-на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця та не повинно бути прихованим покаранням.

Позивач згідно заяви №04-43-3718/0/223-16 від 13.09.2016р. надала згоду на переведення її на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи апарату Солонянської РДА.

Розпорядженням голови Солонянської РДА «Про переведення ОСОБА_3.» за №К-213/0/228-16 від 13.09.2016р. ОСОБА_3 переведено на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи РДА з 13.09.2016 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

З вищенаведеного слідує, що переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи переведено за її згодою, в той час як позивач просить суд визнати таке переведення прихованим покаранням з боку відповідача та скасувати переведення ОСОБА_3 на вищезазначену посаду.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч 4. ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій, стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, виконання зупиненої чи невчиненої дії, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій, стягнення з відповідача коштів, тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян, примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян, примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України, визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що суд не наділений повноваженнями скасовувати переведення особи роботодавцем з однієї посади на іншу, а також визнавати такі дії прихованим покаранням, тоді як в межах своєї компетенції оцінює відповідність законодавству рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень (в даному випадку - Солонянської РДА).

Суд також зауважує, що визнання прихованим покаранням переведення позивача на певну посаду (тобто, встановлення факту законності такого переведення), як обраний ОСОБА_3 спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім зазначених у частині першій статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що позивач може звернутись в порядку цивільного судочинства із заявою пpо встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки правом встановлювати юридичні факти адміністративний суд не наділений. Така правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року у справі №6-10646св13.

Таким чином, з огляду вищенаведені положення законодавства та наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність згоди ОСОБА_3 на переведення її на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання прихованим покаранням переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи та скасувати переведення ОСОБА_3 на зазначену посаду.

Також у позовній заяві ОСОБА_3 просить суд виплатити моральну компенсацію у розмірі 20 тисяч гривень за вчинені позивачу моральні страждання, постійні знущання, цькування зі сторони керівництва Солонянської райдержадміністрації, реорганізацію тривалістю у рік із тенденцією до скорочення спочатку відділу організаційної роботи та з питань управління персоналом, потім сектору, а тепер - до головного спеціаліста.

З цього приводу слід зазначити, що у відповідності до положень ст. 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції суду не належить здійснення виплати компенсації моральної шкоди, спричиненої суб'єктом владних поноважень іншому учаснику адміністративного процесу, тому у даному випадку суд уповноважений стягнути з відповідача -суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої іншій особі внаслідок його незаконних рішення, дій або бездіяльності.

Як передбачено частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч. 1 статті 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 Кодексу законів про працю України).

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25.05.2001 №5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом ч.1 ст.70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Стосовно викладених у позовній заяві доводів ОСОБА_3 щодо заподіяння їй моральної шкоди під час виконання трудових обов'язків у Солонянській РДА, суд зауважує, що дані твердження не підтверджуються належними та допустими доказами у розумінні ст.ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підтвердження факту спричинення відповідачем ОСОБА_3 моральної шкоди позивач надала до суду виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.11.2016р. та від 07.12.2016р. разом із листком непрацездатності серії АДБ №228350 від 07.12.2016р., у яких вказано діагноз захворювання позивача.

Водночас, наведені документи не підтверджують причино-наслідковий зв'язок між поставленими працівниками медичних установ діагнозами із діями відповідача, як роботодавця, який у відповідності до положень ст. 237-1 Кодексу законів про працю України спричинив порушення законних прав ОСОБА_3, з огляду на той факт, що в ході розгляду адміністративної справи №804/6123/16 факт відповідного порушення не досліджувався.

Крім того, слід зауважити, що в результаті дослідження наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог щодо компенсації за моральну шкоду, суд позбавлений можливості достеменно в ретроспективі встановити коли і які саме обставини, які зумовили вплив на здоров'я ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, докази наявні в матеріалах справи станом на час розгляду справи, обґрунтування позову в межах заявлених позовних вимог, суд доходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для у вигляді зобов'язання Солонянської РДА зробити перерахунок заробітної плати та виплатити заохочення у вигляді премій та надбавок за період незаконного накладення дисциплінарного стягнення, визнання прихованим покаранням переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи, скасування переведення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста з питань організаційної роботи, виплата моральної компенсації у розмірі 20 тисяч гривень за вчинені ОСОБА_3 моральні страждання, постійні знущання, цькування зі сторони керівництва Солонянської райдержадміністрації, реорганізацію тривалістю у рік із тенденцією до скорочення спочатку відділу організаційної роботи та з питань управління персоналом, потім сектору, а тепер - до головного спеціаліста.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_3 до Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2016 року

Суддя Р.А. Барановський