Справа № 805/1738/17-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 р. Справа № 805/1738/17-а

час прийняття постанови: 13 год. 50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Молочної І.С.,

суддів - Аляб'єва І.Г., Голошивця І.О.,

при секретарі судового засідання - Зимі М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання незаконним наказу та зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (Далі - відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (Далі - відповідач 2) з вимогами:

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України № 1222 о/с від 21.12.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 в запас збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року;

- стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2016 року по момент винесення рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 271,38 грн.;

- зобов'язати МВС України працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді, яка рівнозначна посаді - начальника лінійного відділу органу внутрішніх справ (згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі 805/5768/14) та видати наказ про призначення ОСОБА_1 на обрану посаду за його згодою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.08.2014 року його незаконно звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення. У вересні 2014 року позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року визнано незаконним та скасовано накази про звільнення позивача, від 05.08.2014 року №852, №1498 о/с та від 12.08.2014 року №245о/с, поновлено на посаді та стягнуто суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Отримавши зазначену постанову суду та виконавчі листи позивач подав їх до відділу примусового виконання рішень. Проте, 03.03.2017 року від виконавчої служби позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої дізнався про скасування наказом МВС України від 20.12.2016 року №1217о/с попереднього наказу про його звільнення. 03.03.2017 року позивач звернувся до МВС України з приводу надання інформації стосовно виконання постанови суду від 20.10.2016 року, 05.04.2017 року позивач отримав відповідь, в якій зазначалось про його звільнення зі служби за п. 64 «г» (через скорочення штатів) у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію». Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з наказом про своє звільнення він не ознайомлений, його копію не отримував. Вважає такий наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що станом на 06.11.2015 року він не працював та не міг вважатись таким, що попереджений про майбутнє звільнення через скорочення штатів. Крім того, зазначає, що його звільнення з 06.11.2015 року, тобто до прийняття судом постанови від 20.10.2016 року, вбачається таким, що суперечить змісту такого судового рішення. Також позивач вказує на те, що у зв'язку з його незаконним звільненням у 2014 році він був позбавлений права як працівник міліції виявити бажання проходити службу в поліції та бути прийнятим на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою чи проходження конкурсу на посаду, що заміщується поліцейським. Таким чином, вважає свої позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення проти позову, які вмотивовані тим, що у відповідності до приписів Закону України «Про Національну поліцію» позивач був попереджений про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу Закону. Також відповідач вказує на те, що МВС України є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб, до складу якого входять Національна поліція, Національна гвардія, прикордонна та міграційні служби та інші служби. Штат апарату МВС відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано. Таким чином, зазначає, що в державі відбулась ліквідація органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції. Тому вважає, що автоматичне призначення позивача на посаду буде грубим порушенням законодавства. Зауважує, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі не є обов'язком роботодавця. Таким чином, вважає, що оскільки МВС не має можливості подальшого використання на службі колишнього працівника ОСОБА_1 у зв'язку з повною ліквідацією органів внутрішніх справ, скороченням всіх посад в штаті МВС України та припиненням їх фінансування, звільнення позивача є законним та обґрунтованим. Щодо позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідач 1 зазначив, що позивач проходив службу в УМВС України на Донецькій залізниці, де і отримував грошове забезпечення. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач 2 надав заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, зазначив, що Управління МВС України на Донецькій залізниці перебуває в стані ліквідації з 08.06.2015 року (наказ МВС України від 08.06.2015 № 659), затверджені голова та персональний склад ліквідаційної комісії, всі посади в УМВС України на Донецькій залізниці скорочені. Також вважає, що у відповідності до приписів Закону України «Про Національну поліцію» позивач був попереджений про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу зазначеного Закону. Крім того, відповідач 2 зазначив, що вимога про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є передчасною, без вирішення питання про поновлення працівника на роботі. В той же час, заперечуючи проти позову відповідач 2 зазначає, що за 20.10.2016 року позивачеві виплачено грошове забезпечення на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду № 808/5768/14 від 20.10.2016 року. Разом з тим, відповідачем 2 зазначено, що позивач з 2015 року отримує пенсію за вислугу років, що виключає підстави стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача 1 в судове засідання не прибув, докази належного повідомлення про розгляд справи знаходяться в матеріалах справи.

Представник відповідача 2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, разом з тим подав заяву про розгляд справи без своєї участі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з 11.12.1990 року.

Наказом УМВС України на Донецькій залізниці від 21.03.2012 року №114о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_1 призначено начальником лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці з 19.03.2012 року, звільнивши його від виконання обов'язків начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці.

Наказом МВС України від 05.08.2014 року №1498о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними та скасовано накази Міністерства внутрішніх справ України від 05.08.2014 року № 852, № 1498 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 12.08.2014 року № 245 о/с в частині встановлення ОСОБА_1 вислуги років.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці з 06.08.2014 року.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу в період з 06.08.2014 року по 20.10.2016 року у розмірі 150 887 (сто п'ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 28 копійок.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за один місяць вимушеного прогулу звернуто до негайного виконання.

Виконавчі листи, видані за результатами розгляду даної справи, направлені позивачем до примусового виконання.

20.12.2016 року наказом МВС України №1217о/с на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року по справі №808/5768/14 скасовано пункт наказу МВС від 05.08.2014 року №852 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності; пункт наказу МВС від 05.08.2014 року №1498о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1

Наказом МВС України від 21.12.2016 року №1222о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вирішено вважати звільненим з 06.11. 2015 року в запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1, начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці.

31.01.2017 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59244652 у зв'язку з наданням МВС України документального підтвердження виконання рішення.

03.03.2017 року позивач звернувся до МВС України з листом, в якому просив надати йому інформацію щодо виконання постанови суду від 20.10.2016 року щодо його поновлення на попередній посаді з 06.08.2014 року, а також інформації про будь-які рішення, прийняті відносно нього.

Листом від 27.03.2017 року МВС України надало відповідь на звернення позивача, в якій зазначило, що наказом МВС України від 21.12.2016 року №1217о/с скасовано пункт наказу МВС України від 05.08.2014 року №852 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також пункт наказу МВС України від 05.08.2014 року №1498о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Також позивача повідомлено, що у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» наказом МВС України від 21.12.2016 року №1222о/с його звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Дана позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби".

Відповідно до ст.1 Закону № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція)- це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Разом з тим, приписами п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп. "г" п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. Водночас, ті працівники, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Зміст наведених законів дає підстави для висновку, що основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію та поліцію є тотожними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 641 «Про утворення Національної поліції України» утворена Національна поліція України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема ГУНП в області.

Цією ж постановою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, в тому числі УМВС України на Донецькій залізниці.

Аналіз положень вищенаведених Законів, постанов Кабінету Міністрів України зумовлює висновок, що новоутворені територіальні органи Національної поліції не є правонаступниками територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

З аналізу Закону України «Про Національну поліцію» слідує висновок, що у зв'язку з його прийняттям проводилась реорганізація юридичних осіб публічного права.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що внаслідок незаконного звільнення у 2014 році та відновлення його порушених прав лише постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року він з об'єктивних причин був позбавлений можливості претендувати на проходження служби в органах поліції.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 659 від 08.06.2015 року «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці» ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, створено комісію з ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, затверджено її склад.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 741 від 22.06.2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» затверджено Перелік змін у штатах МВС, на підставі якого скорочені всі посади в УМВС на Донецькій залізниці.

Суд зазначає, що під час проведення процедури створення органів поліції, скорочення штатів органів внутрішніх справ, вивільнення працівників, які не виявили бажання проходити службу в поліції, та переведення решти працівників до органів поліції позивач був учасником судового розгляду його позову стосовно поновлення на займаній посаді в органах внутрішніх справ. Таким чином, ОСОБА_1 з об'єктивних причин був позбавлений можливості висловити своє бажання проходити службу в поліції шляхом подання відповідного рапорту за місцем проходження служби. Адже лише постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді в органах внутрішніх справ.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів спірним наказом МВС України від 21.12.2016 року №1222о/с без здійснення певних заходів щодо залишення даного працівника на службі в поліції, з огляду на винесення судом 20.10.2016 року постанови, якою останнього, зокрема, поновлено на попередній посаді в органах внутрішніх справ, є фактично нівелювання відповідачем 1 зазначеного судового рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не вжито заходів стосовно подальшого працевлаштування ОСОБА_1 в органах поліції та позбавлено останнього права реалізувати своє бажання проходити службу в поліції на умовах прийняття його на службу за власною згодою.

З огляду на викладене, спірний наказ МВС України від 21.12.2016 року №1222о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ підлягає скасуванню, як протиправний.

При цьому, вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Оскільки, встановлені обставини у цій справі свідчать про порушення прав позивача, то належним способом захисту порушеного права є приведення сторін у первісний стан, який існував до видання наказу про звільнення, задля вирішення відповідачем питання про звільнення позивача, у зв'язку з ліквідацією установи, у законний спосіб.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 (в редакції, чинній на момент скорочення штатів органів внутрішніх справ) у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача, порушених внаслідок незаконного звільнення, є поновлення його на попередній посаді - начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці.

Отже, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з 07.11.2015 року, а його вимоги в цій частині - частковому задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з МВС України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2016 року по день розгляду справи, суд зазначає наступне.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 205/14896 (далі - Інструкція № 499).

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції № 499 грошове забезпечення рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Оскільки позивач проходив службу в Управлінні МВС України на Донецькій залізниці та, відповідно, зазначеною установою здійснювалось нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу необхідно здійснювати саме з Управління МВС України на Донецькій залізниці.

Щодо розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд зазначає, що останніми повними місяцями роботи позивача є червень-липень 2014 року.

Згідно з довідкою УМВС України на Донецькій залізниці грошове забезпечення ОСОБА_1 на час звільнення за останні два місяці склало 5698,93грн. (грошове забезпечення за останні два місяці 11397,86грн., в тому числі за червень 2014 року - 5718,80грн., за липень 2014 року - 5679,06грн.).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09. 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року становить 19 днів, у липні 2014 року - 23 днів.

Так, середньоденна заробітна плата складає: 5718,80грн. (червень 2014 року) + 5679,06грн. (липень 2014 року) : 42 робочі дні за два місяці (19 робочих днів у червні 2014 року та 23 робочі дні у липні 2014 року) = 271 грн. 38 коп.

Зазначені обставини встановлені в судовому рішенні по справі №808/5768/14 та відповідно до ст. 72 КАС України не потребують доказування.

Середня кількість днів в розрахунковому періоді (червень-липень 2014 року) становить 21 день.

Так, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 5698,98грн.

При цьому, визначаючи час вимушеного прогулу, суд враховує, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року, стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 06.08.2014 року по 20.10.2016 року у розмірі 150887,28 грн., що в порядку статті 72 КАС України дає підстави стверджувати про оплату вимушеного прогулу за 20.10.2016 року. Відтак, період вимушеного прогулу позивача починається 21.10.2016 року.

Період вимушеного прогулу позивача з 21.10.2016 року по 19.07.2017 року з врахуванням листів Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» складає 185 робочих днів.

Отже, за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2016 року по 19.07.2017 року з Управління МВС України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті 50 205,30 грн. (271,38 грн. * 185 робочих днів).

Щодо твердження відповідача 2 про безпідставність та необґрунтованість заявленої вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з огляду на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років, суд вважає необхідним зазначити наступне.

За результатом розгляду справи, суд констатує, що перебування позивача на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримання ним пенсії за вислугу років, не є спірним питанням.

Згідно з ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, в постанові Верхового Суду України від 25.05.2016 року по справі № 6-511цс16 зроблено наступні висновки щодо застосування положень статті 235 КЗпП.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, наведений у постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-511цс16, суд дійшов висновку, що середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу не підлягає зменшенню на суму отриманої ним пенсії за вислугу років.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 50 205,30 грн.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків і обов'язкових платежів.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання незаконним наказу та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1222о/с від 21.12.2016 року "По особовому складу" в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (Т-246305), начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці в запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_1, підполковника міліції, на службі на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці з 07.11.2015 року.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 50 205 (п'ятдесят тисяч двісті п'ять) грн. 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст постанови буде виготовлено протягом п'яти днів.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанову в частині поновлення ОСОБА_1, підполковника міліції, на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5 698 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 98 коп. допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Молочна І. С.

Судді Аляб'єв І. Г.

ОСОБА_2