Справа № 812/1611/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1611/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Шембелян В.С.,

за участі секретаря - Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення від 17.11.2016 № 000073480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску , -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові про скасування рішення від 17.11.2016 № 000073480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі обставини.

Рішенням № 000073480 від 17.11.2016 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, до Позивача застосовано штраф у сумі 164422,40 грн за період з 29.10.2013 до 15.01.2015, штраф у сумі 632837,69 за період з 29.01.2015 по 18.08.2016 та нараховано пеню у розмірі 45478,40 грн (0,1% від суми недоїмки), всього на загальну суму 842738,49 грн.

У зв'язку з набранням чинності законів України від 04.07.2013 року №404-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» та Закону України від 04.07.2013року №406-УІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", в період змін, ДПІ у м. Лисичанську листом від 03.10.2013 року №2512/1703 повідомила ПАТ «Лисичанськвугілля» про реквізити для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. ПАТ «Лисичанськвугілля» перерахувало грошові кошти на оплату ЄСВ 16 та 17 жовтня 2013 року на вказані у листі реквізити відкритого рахунку у банку у сумі 7 566 322,00 грн. по всім відокремленим підрозділам у т.ч. по виконавчому апарату суму сплати ЄСВ, яка склала 253 142 грн. У зв'язку з тим, що оплата ЄСВ по Виконавчому апарату управління зарахована на рахунок ДПІ м. Лисичанська та згідно заяв від 25.10.2013 та 28.10.2013 грошові кошти були перераховані на рахунок СПДІ м. Луганська 30 та 31 жовтня 2013 року у сумі 253 142 грн., чим було порушено строк сплати ЄСВ.

Отже, фактична сплата єдиного внеску відбулась у встановлений термін. Зарахування коштів чи то їх розподіл між структурними установами податкової служби (на той час Міністерства доходів та зборів України) жодним чином не впливають на дату фактичного надходження таких коштів до бюджету.

Також зазначив, що відповідачем протиправно не враховано положення пункту 9-4 Розділу VII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Просив скасувати рішення від 17.11.2016 № 000073480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с.188).

Ухвалою суду від 15.06.2017 здійснено заміну відповідача у справі № 812/1611/16, Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Сторона Відповідача адміністративний позов не визнала, надала заперечення (а.с. 86-89), в обґрунтування якого зазначили, що відповідно до п.8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.9-4 частини другої розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Умовою для такого звільнення від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції до 01.01.2016, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції є заява платника єдиного внеску та сертифікат Торгово-промислової палати України.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464 визначено обов'язки платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подання звітності до контролюючого органу за основним місце обліку платника єдиного внеску.

За порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені Законом № 2464, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, перевіркою ПАТ «Лисичанськвугілля» встановлено порушення вимог п.8 ст.9 розділу ІІІ Закону № 2464, в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за період 29.10.2013 по 15.01.2015 за рахунок чого нараховано штрафних санкцій у розмірі 797260,09 грн та пені у сумі 45478,40 грн.

У задоволенні адміністративного позову просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в порядку ст. 41 КАС України в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ПАТ «Лисичанськвугілля» є юридичною особою, знаходиться на обліку в Харківському управлінні офісу великих платників податків державної фіскальної служби та є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул.Малиновського, 1.

ДПІ у м. Лисичанську листом від 03.10.2013 року №2512/1703 повідомила ПАТ «Лисичанськвугілля» про реквізити для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (а.с.36).

ПАТ «Лисичанськвугілля» перерахувало грошові кошти на оплату ЄСВ 16 жовтня 2013 року та 17 жовтня 2013 року на вказані у листі реквізити відкритого рахунку у банку у сумі 7 566 322,00 грн. по всім відокремленим підрозділам у т.ч. по виконавчому апарату суму сплати ЄСВ, яка склала 253 142,00 грн. ( а.с. 37-38).

Згідно із заявою ПАТ «Лисичанськвугілля» від 25.10.2013 грошові кошти були перераховані на рахунок СДПІ м.Луганська 30 жовтня 2013 року в сумі 103118,00 грн та 31 жовтня 2013 року в сумі 1035784,40 грн , разом - 253142,00 грн, що підтверджено витягом з особової картки платника податків ( а.с.39, 116).

Відповідно до особової картки платника податку та розрахунку штрафних санкцій Позивачу нарахована штрафна санкція та пеня за 2 та 3 календарних дні прострочення сплати узгоджених зобов'язань за вересень 2013 року на суму 253142,00 грн (а.с.114, 116).

Згідно з вказаними вище витягом з особовї картки Позивача та разрахунком мали місце наступні періоди несвоєчасної сплати Позивачем єдиного соціального внеску мали місце з 31.07.2014 по 12.08 2016 (а.с.114, 116-128).

Факт несвоєчасної сплати зобов'язань протягом цих наступних періодів не оспорюється Позивачем.

Рішенням СДПІ у м. Харкові № від 07.11.2016 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, було застосовано до ПАТ «Лисичанськвугілля» штраф у сумі 164422,40 грн за період з 29.10.2013 до 15.01.2015, штраф у сумі 632837,69 за період з 29.01.2015 по 18.08.2016 та нараховано пеню у розмірі 45478,40 грн (0,1% від суми недоїмки), всього на загальну суму 842738,49 грн. (а.с.8).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 18.11.2016 за № 01/12-804 Позивач надіслав до ГУ ДФС у Харківській області та до СДПІ з ОВП у м.Харкові МГУ ДФС скаргу (а.с.28-33).

Листом про направлення скарги ГУ ДФС у Харківській області повідомило ПАТ «Лисичанськвугілля» щодо права звернутись зі скаргою про перегляд вищезазначеного рішення до Центрального офісу з обслуговування великих платників МГУ ДФС України або з урахуванням строків давності - до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України ( а.с.9-10).

Фактично позивачем оскаржується рішення про нарахування штрафних санкцій з двох правових підстав, які стосуються двох окремих періодів прострочення Позивачем зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску, а саме: з 29.10.2013 по 31.10.2013 у зв'язку з помилковою сплатою коштів до податкового органу; з 31.07.2014 по 12.08.2016, вважаючи, що його звільнено від сплати штрафних санкцій на період АТО.

За встановлених обставин суд приймає рішення на підставі таких норм чинного законодавства.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 09.07.2010 № 2464-УІ (надалі Закон 2464) серед іншого встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску передбачено статтєю 9 цього Закону.

Відповідно до положень частин 7, 8 вказаної статті єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку; платники єдиного внеску гірничих підприємств, до яких відноситься позивач, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з пунктом 1) частини 10 статті 9 Закон 2464 у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до частини 11 цього Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Факти помилкової сплати Позивачем сум єдиного внеску за вересень 2013 року на підставі платіжних доручень від 16.10.2013 та 17.10.2013 на рахунок податкового органу, в якому позивач не перебував на обліку, перерахування податковим органом вказаних сум за належністю на підставі заяви Позивача від 25.10.2013 - підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та визнаються сторонами.

Спірні правовідносини в цій частині регулюються вимогами Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 450 (Порядк №450), зараєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 вересня 2013 р. за № 1601/24133 в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин.

Так згідно з пунктом 9 Порядку №450 помилково сплачені суми єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на неналежний рахунок органу доходів і зборів перераховуються шляхом оформлення підрозділом фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку органу доходів і зборів розрахункового документа про перерахування коштів на належний рахунок органу доходів і зборів за заявою платника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження висновку, зазначеного у пункті 7 цього Порядку.

Отже, цей Порядк передбачає певні строки реалізації процедури переведення коштів від одного податкового органу до іншого, що включає строки: розгляду заяви платника про помилку та перевірки викладених в ней обставин (не більше 5-ти робочих днів); підготовки висновку (не більше 3-х робочих днів після піддтвердження інформації, що викладена в заяві); а також здійснення процедури перерахування (не пізніше наступного робочого дня з дня надходження висновку). Таким чином, фактично строки реалізації вказаної процедури не залежать від самого платника.

Суд враховує ту обставину, що Позивач завчасно подав заяву про перерахунок коштів до належного податкового органу, яку повноважний орган отримав 25.10.2013, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції на самій заяві, тобто за 3 дні до настання граничного терміну сплати єдиного внеску - 28.10.2013. Отже, прострочення зобов'язання мало місце у зв'язку із здійсненням податковим органом процедури переведення коштів від одного податкового органу до іншого.

А ні Закон 2464, з урахуванням його положень, передбачених пунктом 1) частини 10 статті 9, а ні Порядок №450 - не містять норм права, які б прямо вказували на те, чи має місце прострочення зобов'язання з боку платника протягом часу реалізації процедури вказаної процедури підрозділами податкового органу.

В частині 1 статті 3 Закону № 2464, крім інших, також закріплено принципи законодавчого визначення умов і порядку сплати єдиного внеску та прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску.

Тому, суд вважає за можливе до спірної ситуації застосувати принцип правової визначеності, що знайшов широке поширення в практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Новік проти України" (заява № 48068/06, рішення від 18.12.2008) суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб'єкта. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Отже, з урахуванням вимог пункту 1) частини 10 статті 9 Закону №2464, а саме, що днем сплати єдиного внеску є - день списання суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів, керуючись принципом правової визначеності, а також прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за прострочення Позивачем зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за період з 29.10.2013 по 31.10.2013, тому оскаржене рішення Відповідача в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується законності та обгрунтованості підстав нарахування оскарженим рішенням Позивачу штрафних санкцій за період з 31.07.2014 по 12.08.2016, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною 10 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 встановлено, що орган доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Пункт 9-4 Розділу VIII "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону № 2464 має наступну редакцію.

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Преамбулою Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15.10.2014, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 (Визначення термінів) встановлено наступне.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 11 Закону № 1669 (Прикінцеві та перехідні положення) визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (14.10.2014), і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 5 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Прикінцеві та перехідні положення) визначено наступне.

Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону:

забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону;

затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення;

у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити розробку і перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.

Зазначений Указ Президента України був опублікований у офіційному виданні "Офіційний вісник Президента України" від 14.04.2014.

Таким чином, Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон N 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Згідно Додатку в розділі "Луганська область" 1. Міста обласного значення:

під номером 8 зазначене м. Лисичанськ (Лисичанська міська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Згідно Додатку в розділі "Луганська область" 1. Міста обласного значення:

під номером 8 зазначене м. Лисичанськ (Лисичанська міська рада).

Також пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція";

розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053".

Таким чином, з аналізу норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відносно спірних правовідносин можна зробити наступні висновки.

Цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції.

Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 можна достовірно стверджувати, що період проведення антитерористичної операції розпочався. Оскільки Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався, можна достовірно стверджувати, що проведення антитерористичної операції триває.

Якщо достовірно встановлено, що антитерористична операція триває, відповідно обов'язково повинна бути територія проведення такої операції.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначене місто Лисичанськ. При цьому в самому змісті цього розпорядження прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р. При цьому в самому змісті цього розпорядження відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 та від 05.11.2014 № 1079 та знову був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначене місто Лисичанськ. При цьому знову в самому змісті цього розпорядження (№ 1275-р від 02.12.2015) прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Прийнявши розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, Кабінет Міністрів України до 02.12.2015 не прийняв жодного іншого розпорядження, яким би був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наявність такого розпорядження обумовлена фактом тривання в цей період антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та дією норм Закону № 1669-VII від 02.09.2014, зокрема, частини 5 статті 11.

Таким чином, в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 (дата набрання чинності розпорядження № 1275-р від 02.12.2015) розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р суперечило Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Як наслідок, в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 вказане розпорядження не діяло, що автоматично в силу приписів закону надає статус чинності розпорядженню КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, яким місто Лисичанськ Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

При цьому суд зауважує, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 не було скасоване або визнане таким, яке втратило чинність. Тобто, в наявності всі підстави для твердження, що в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 у вказаний вище період часу розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р діяло.

У зв'язку з вище викладеним, можна достовірно стверджувати, що на момент перевірки та винесення спірного рішення Позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону № 1669-VII від 02.09.2014 мають вищу юридичну силу, ніж норми постанов Кабінету Міністрів України, які розвивають чи деталізують окремі положення зазначених Законів.

При вирішенні питання відносно Позивача щодо застосування чи незастосування заходів зі стягнення штрафу та пені Відповідач повинен був керуватися положеннями п. 9-4 Розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та нормами Закону № 1669. Тобто, Відповідач не повинен був однозначно застосовувати положення ч. 11 ст. 9 та ч. 10, 11 ст. 25 Закону 2464, а повинен надати повний та об'єктивний аналіз усім нормам законів та підзаконних нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, і лише після цього приймати рішення щодо наявності підстав для стягнення штрафу та пені.

При даних спірних правовідносинах мало місце виключно звільнення від сплати штрафних та фінансових санкцій на час проведення антитерористичної операції певної категорії осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковий орган, вирішуючи питання встановлення порушення Позивачем термінів сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, повинен був керуватися нормами Конституції України, усіма положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону № 1669-VII від 02.09.2014 та усіма розпорядженнями Кабінету Міністрів України, які регулюють спірні правовідносини, а не окремими статтями Закону № 2464 та Інструкцією, тому прийняте Рішення від 07.11.2016 підлягає скасуванню.

Застосування при даних спірних правовідносинах ст. 10 Закону № 1669 в частині необхідності обов'язкового надання сертифікату Торгово-промислової палати України для підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань відповідно до положень Закону № 2464 є неможливим з наступних підстав.

Дані спірні правовідносини стосуються обов'язку платника єдиного внеску щодо своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та врегульовані нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464, які є спеціальними в даному випадку.

Пункт 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 має посилання на Закон № 1669 лише в частині визначення розташування конкретного населеного пункту, який може бути включений у перелік, зазначений у статті 2 Закону № 1669.

Як встановлено в судовому засіданні, місто Лисичанськ Луганської області включений у перелік населених пунктів, на території якого здійснюється антитерористична операція, відповідно до положень Закону № 1669.

Стаття 10 Закону № 1669 визначає сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань.

Зі змісту вказаної статті чітко вбачається, що нею визначений конкретний документ як підстава для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань. При цьому цією нормою не визначено, за невиконання (неналежне виконання) від якого саме зобов'язання звільняється певна особа. Тобто, для спірних правовідносин стаття 10 Закону № 1669 є загальною нормою.

Пункт 9-4 Розділу VIII Закону № 2464, як спеціальна норма законодавства, не містить жодного посилання на необхідність платника єдиного внеску надання до податкового органу сертифікату Торгово-промислової палати України як необхідного документу в якості підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати (несвоєчасної сплати) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Натомість, підпунктом 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) однією з ознак безнадійної заборгованості визначена заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Тобто, положення статті 10 Закону № 1669 можуть бути застосовані при вирішенні правовідносин, врегульованих Податковим кодексом України.

Однак, відповідно до положень п. 1.3. ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що виключає можливість застосування положень статті 10 Закону № 1669 при вирішенні спірних правовідносин, врегульованих нормами Закону № 2464.

Також не можуть бути застосовані положення пункту 9 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1669-VІІ як підстава для не застосування за невиконання, несвоєчасне виконання, виконання не в повному обсязі обов'язків платників єдиного внеску у період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції є незмістовним, оскільки до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення норм Закону № 2464 як спеціальні норми законодавства з наведених вище підстав, зокрема, положення 9-4 Розділу VIII Закону № 2464.

Також відсутня необхідність подання заяви у довільній формі до органу доходів і зборів як обов'язкової підстави для звільнення від штрафних та фінансових санкцій, виходячи з положень наступних правових норм.

Згідно положень абзацу 2 пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 вказана заява подається до відповідного органу як підстава для звільнення, передбаченого абзацом 1 цього пункту.

В свою чергу, абзацом 1 пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 прямо передбачене звільнення платників єдиного внеску лише від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, яка не містить положень щодо застосування штрафних та фінансових санкцій.

Застосування ж штрафних та фінансових санкцій передбачені не частиною 2 статті 6 Закону № 2464, а частиною 10 та пунктом 2 частини 11 статті 25 вказаного Закону, про що безпосередньо зазначено у самому оскаржуваному Рішенні № від 07.11.2016. Як наслідок, платник єдиного внеску не повинен писати ніякої заяви при визначенні йому штрафних та фінансових санкцій для звільнення від їх сплати.

Таким чином, відповідно до пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 достатньою підставою для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом за невиконання (несвоєчасне виконання) обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669.

Зазначена підстава відносно Позивача була встановлена при розгляді даної справи, що вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для застосування штрафних санкцій та нарахування пені також за період з 31.07.2014 по 12.08.2016, зазначених в оскарженому рішенні.

Оскільки відповідно до вищезазначених норм законодавства та висновків суду відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, наявними є підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскарженого у Рішення № від 07.11.2016.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь Позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі - 12641,08 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення від 17.11.2016 № 000073480 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - задовольнити.

Скасувати рішення № 000073480 від 07.11.2016 Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС про застосування до Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф у сумі 164422,40 грн за період з 29.10.2013 до 15.01.2015, штраф у розмірі 632837,69 грн за період з 29.01.2015 до 18.08.2016 та нараховано пеню у розмірі 45478,40 грн (0,1% від суми недоїмки), всього на загальну суму 842738,49 грн (вісімсот сорок дві тисячі сімсот тридцять вісім гривень 49 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код 39440996, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул.Дегтярівська, 11) на користь Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" (ідентифікаційний код 32359108, місцезнаходження: 93100, м. Лисичанськ, Луганська область, вул. Малиновського, 1) сплачений судовий збір у розмірі 12641,08 грн. (дванадцять тисяч шістсот сорок одна гривня 08 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову в повному обсязі складено та підписано 14 липня 2017 року.

Суддя В.С. Шембелян