Справа № 570/4954/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Київ К/800/5155/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем 21 грудня 2016 року подано апеляційну скаргу разом з клопотанням про звільнення від сплати судового збору посилаючись на те, що відсутні видатки на сплату судового збору.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2017 року апеляційну скаргу було залишено без руху та встановлено 15-денний строк для усунення зазначених в ній недоліків з моменту отримання даної ухвали шляхом сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Дану ухвалу Рівненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було отримано 12 січня 2017 року.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду відповідачем 16 січня 2017 року було подано клопотання, в якому відповідач просив звільнити його від сплати судового збору.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилався на положення пункту 18 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, внесеними Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якого органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення звільнені від сплати судового збору.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції повернуто у зв'язку з невиконанням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення про повернення апеляційної скарги та направлення справи на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не оплачена судовим збором у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», за вимоги немайнового характеру при поданні позовної заяви.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали про усунення недоліків в частині оплати судового збору згідно вимог Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року 3674-VI (далі - Закон №3674-VI).

При цьому, апеляційний суд застосував вимоги статті 4 Закону №3674-VI, запропонувавши відповідачу сплатити судовий збір в розмірі 110 відсотків ставки від 0,4 розміру мінімальної заробітної плати при поданні позовної заяви, тобто 606,32 грн.

За приписами частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 189 вказаного Кодексу до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною першою статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Приписами частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Частиною першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» в силу положень частин 1 та 2 якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, наведені норми дають підстави для висновку, що, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення, суд враховує майновий стан сторони, при цьому, визначення майнового стану сторони залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану, й у даному випадку це є правом, а не обов'язком суду.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» №484-VIII від 22 травня 2015 року, Пенсійний фонд України та його органи позбавлено пільг щодо сплати судового збору. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №484-VIII Кабінет Міністрів України було зобов'язано забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Таким чином, посилання на обмежене фінансування державного органу не може бути підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Посилання відповідача на пункт 19 частини першої статті 5 Закону №3674-VI, відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, є безпідставними, оскільки цей пункт набрав чинності з 1 січня 2017 року (доповнено частину першу статті 5 Закону №3674-VI згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII), тобто після подання апеляційної скарги.

Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятого ним рішення відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.С. Пасічник

О.П. Стародуб