Справа № 165/2588/16-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Київ К/800/12901/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Іваничівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Іваничівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області (далі - УПФУ) в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати останнього здійснити перерахунок призначеної їй пенсії за віком (далі - спірні дії, перерахунок пенсії відповідно) відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що має право на спірний перерахунок пенсії, відтак відмова відповідача у здійсненні такого порушує її права, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними спірні дії відповідача та зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату призначеної їй пенсії у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у відкритті апеляційного провадження у справі за скаргою відповідача відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, і підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Так, у відповідності до абзацу 1 частини 2 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Разом з тим, у даному випадку рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку скороченого провадження згідно статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює певні особливості щодо порядку оскарження рішень, ухвалених в порядку цієї процесуальної норми права.

За змістом абзацу 3 частини 8 цієї статті строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Отже, для достовірного і точного визначення моменту початку перебігу процесуального строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції у цій справі необхідно встановити конкретну календарну дату, коли особа, яка має намір оскаржити судове рішення його фактично одержала.

При цьому, процесуальне законодавство, зокрема і частина 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, покладає тягар доказування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження саме на особу, яка подала скаргу.

Для цього, цією ж частиною статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено надання скаржнику 30-ти денного строку на протязі якого така особа повинна довести поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Одержавши апеляційну скаргу відповідача суд встановив, що таку подано з пропуском строку апеляційного оскарження, адже УПФУ у своїй скарзі не зазначило, коли саме воно одержало копію постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 23 грудня 2016 року, а сама скарга подана лише 6 січня 2016 року.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху, оскільки особа, яка її подала не просила про поновлення строку апеляційного оскарження, який нею пропущено.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з вимогами наведених вище положень процесуального законодавства і статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України щодо правил обчислення процесуальних строків.

На виконання вимог ухвали судді про залишення апеляційної скарги без руху відповідач надіслав до суду заяву в якій зазначив, що копію оскаржуваної ним постанови суду першої інстанції одержано УПФУ лише 3 січня 2017 року, а тому процесуальний строк апеляційного оскарження слід обчислювати виходячи саме з цієї календарної дати.

На підтвердження своїх доводів, скаржник надав супровідний лист суду першої інстанції, яким на адресу відповідача направлено копію оскаржуваного судового рішення.

Зі змісту вказаного документу вбачається, що він датований 23 грудня 2016 року і на ньому міститься відтиск штемпеля вхідної кореспонденції УПФУ про реєстрацію супровідного листа з додатками у канцелярії установи 3 січня 2017 року.

Проте, надані відповідачем докази не дають можливості встановити дату одержання ним копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції, натомість містять відомості про дату створення судом супровідного листа і дату реєстрації останнього у канцелярії УПФУ.

Не врахував відповідач і того, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з касаційною скаргою, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Така обставина, як наявність на документі відтиску штемпеля вхідної кореспонденції у якості доказу його одержання відповідачем, позбавлена критерію об'єктивності, оскільки ця відмітка проставлена безпосередньо УПФУ, яке має необмежений вплив щодо зазначення на цьому відтиску штемпеля будь - якої календарної дати.

За таких обставин, відповідач не довів поважності причин пропуску строку ним апеляційного провадження, про що правильно зазначив і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, що узгоджується з вимогами норм процесуального права.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Нововолинсько - Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко