Справа № 824/982/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/982/16-а

11 год. 38 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Решетника В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо прийняття відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою №Ш-1259/0-1510/6-16 від 22.06.2016 р., зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у 2015 р. вона зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області з клопотанням щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 15.05.2015 р. та від 30.07.2015 р. були оскаржені до суду. Згідно рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 р. визнано протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду заяв про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Крім того, вказаним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області зобов'язано повторно, у місячний термін, розглянути заяву ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, 23.05.2016 р. вона звернулась до відповідача із заявою про виконання рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 р., однак 22.06.2016 р. Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно відмовило у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, оскільки відповідно до викопіювання з плану землекористування Мигівської сільради вказана земельна ділянка частково розташована на землях лісогосподарського призначення. Позивач не погоджується із наданою відмовою, оскільки згідно викопіювання з карти адміністративних меж с. Мигове та позицією Мигівської сільради визначено, що орієнтовна площа необхідної земельної ділянки складає 0,08 га та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Крім того, позивач 28.09.2015 р. зверталась до ДП «Вижницький Держслісгосп АПК» із запитом про надання інформації щодо спірної земельної ділянки, згідно відповіді якого, від 02.10.2015 р., земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, не входить до земель лісового фонду ДП «Вижницький держлісгосп АПК» і підприємство не є користувачем вказаної землі.

Таким чином, позивач вважає прийняту відповідачем відмову протиправною, а відтак просить суд зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 частково розміщена на землях лісогосподарського призначення, а відтак звернення позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану землю для сільськогосподарських потреб не підлягає задоволенню. Крім того, відповідач зазначив, що надані викопіювання місцезнаходження вказаної у заяві земельної ділянки, конфігурація та розміри якої будуть визначатись при розроблені проекту землеустрою, за результатами розгляду заяви позивача від 23.05.2016 р., та викопіювання з плану землекористування Мигівської сільської ради з бажаним місцезнаходженням вказаної у заяві земельної ділянки, не відповідають відомостям з ортофотоплану публічної кадастрової карти України та інформації державного кадастрового реєстратора, що унеможливлює встановити приналежність вищезазначеної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Тому відповідач вважає, що твердження позивача щодо належності даної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності є необґрунтованим.

На підставі зазначеного, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області вважає, що надана позивачу відмова є правомірною, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Вінницьким апеляційним адміністративним судом 13.01.2016 р., в адміністративній справі № 824/1936/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання дій протиправними, прийнято рішення, яким: визнано протиправними дії Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1, а саме прийняття відмов у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою листами №0-24-0.31-160/16-15-СГ від 15 травня 2015 року та № 0-24-0.31-1114/16-15-СГ від 29 липня 2015 р.; зобов'язано Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України, розглянути заяву ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1. (а.с. 16-18).

25.05.2016 р. ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про виконання рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 р. та проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. (а.с. 12).

Крім того, до заяви від 25.05.2016 р. позивачем було додано картографічний матеріал (викопіювання), довідки та позиція Мигівської сільської ради, в яких зазначено, що земельна ділянка, орієнтовною площею до 0.08 га, розташована в АДРЕСА_1, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не надана у користування іншим особам. (а.с. 13-15, 20-26).

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 22.06.2016 р. №Ш-1259/0-1510/6-16 позивачу відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану ділянку, оскільки до викопіювання з плану землекористування Мигівської сільської ради, вказана земельна ділянка частково розміщена на землях лісогосподарського призначення. (а.с. 19).

В матеріалах справи знаходиться інформація ДП «Вижницький Держлісгосп АПК» від 02.10.2015 р. №161, що земельна ділянка, яка розташована між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 не входить до земель лісового фонду та, що підприємство не є користувачем вказаної земельної ділянки. (а.с. 27-30).

Позивачем до матеріалів справи додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) ОСОБА_3 для індивідуального садівництва на території Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та матеріали подані розробнику земельної документації. (а.с.69-71,79-85).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.10 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормами чинного законодавства встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

Як встановлено судовим розглядом справи, ОСОБА_315.04.2015 р. та 22.06.2015 р. зверталась до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Однак, згідно відповідей Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 15.05.2015 р. та від 30.07.2015 р. позивачу було відмовлено у задоволені заяв, у зв'язку із чим позивач оскаржила такі дії до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Вінницьким апеляційним адміністративним судом 13.01.2016 р., в адміністративній справі № 824/1936/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області про визнання дій протиправними, прийнято рішення, яким, зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1, та зобов'язано Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України, розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1.

За приписами ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Принцип обов'язковості судових рішень закріплений і у ст. 14 КАС України, відповідно до змісту якої постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судом встановлено, що на виконання вимог ст. 118 Земельного кодексу України позивачем, під час повторного звернення до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, було надано копію паспорта заявника, ідентифікаційний код, картографічний матеріал (викопіювання), довідки та позиція Мигівської сільради та рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 року. Крім того, заявником зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. За результатами повторного звернення позивача до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для передачі безоплатно у власність відповідачем було надано 22.06.2016 р. відмову, оскільки до викопіювання з плану землекористування Мигівської сільської ради, вказана земельна ділянка частково розміщена на землях лісогосподарського призначення.

Вказана відмова Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Як встановлено судовим розглядом та згідно пояснень відповідача, земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1 між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 частково розміщена на землях лісогосподарського призначення, однак інша її частина відноситься до земель сільськогосподарського призначення та не знаходиться у користуванні інших осіб, що підтверджується довідками Мигівської сільської ради та інформації, наданої ДП «Вижницький Держслісгосп АПК». Крім того, відповідач не заперечував того, що лише частина вказаної земельної ділянки розміщена на землях лісогосподарського призначення.

Суд звертає увагу відповідача, що у заяві ОСОБА_3 від 23.05.2016 р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, зазначено орієнтовну площу необхідної земельної ділянки (0,08 га), як того вимагає ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому, суд вважає безпідставним твердження відповідача, про обов'язок заявника вказати точні розміри бажаної земельної ділянки.

Крім того, суд звертає увагу, що часткове розміщення необхідної земельної ділянки на землях лісогосподарського призначення не може бути підставою для відмови у надані дозволу для розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку для сільськогосподарських потреб, оскільки встановити точні розміри такої земельної ділянки можливо на стадії розробки вказаного проекту та тільки після задоволення заяви ОСОБА_3, саме тому нормами чинного законодавства вимагається зазначення орієнтовних розмірів необхідної земельної ділянки.

Згідно з нормами п. 4 «Положення про Державне агентство земельних ресурсів України», затвердженого указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445/2011 (далі - Положення № 445/2011), Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, проводить відповідно до законодавства моніторинг земель та охорону земель; здійснює ведення і адміністрування державного земельного кадастру та отримує інформацію про відведення земельних ділянок; організовує здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру; веде поземельні книги та надає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; виступає в установленому порядку замовником науково-дослідних, проектно-розвідувальних і будівельних робіт, що проводяться у межах заходів з охорони земель, реформування земельних відносин, землеустрою, ведення та адміністрування державного земельного кадастру, проведення моніторингу земель та виконання загальнодержавних геодезичних і картографічних робіт; бере участь у державному регулюванні планування територій; забезпечує створення, формування і ведення Державного фонду документації із землеустрою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлення точної площі земельної ділянки, яку ОСОБА_3 просить передати їй безоплатно у власність, вимагає детальний розгляд Головним управління Держземагенства у Чернівецькій області вказаного питання, до компетенції якого воно відноситься, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності (п.1 Положення № 445/2011).

Відтак, суд вважає, що при розгляді вказаної заяви відповідач формально її розглянув, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття законного рішення та надав невмотивовану відмову, яка суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України та вказує на виконання рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 р. в частині розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1.

Враховуючи встановлені по справі обставини та вищенаведене, суд робить висновок, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану вище земельну ділянку є протиправною, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею до 0.08 га, розташованої в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, суд робить наступні висновки.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. В даному випадку, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області під час розгляду заяви позивача може прийняти два рішення: про задоволення, або про відмову у її задоволенні.

Однак, суд наголошує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що відповідач вкотре під час розгляду заяви ОСОБА_3 належним чином не виконує вимоги норм чинного законодавства щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та належним чином не вживає заходів для належного розгляду поданої заяви, в результаті чого безпідставно відмовляє позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Як з'ясувалось в судовому засіданні, відповідач не погоджується із зазначенням ОСОБА_3 в заяві від 23.05.2016р. орієнтовної площі земельної ділянки до 0,08 га. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні зазначив про можливість Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області самостійно визначити орієнтовну площу необхідної земельної ділянки, яка підлягає передачі безоплатно у власність для сільськогосподарських потреб.

У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що з метою належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 слід задовольнити позовні вимоги в цій частині частково та прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, в межах допустимої площі земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Крім того, суд звертає увагу, що обов'язок визначити площу вказаної земельної ділянки для сільськогосподарського призначення покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду правомірність відмови у надані дозволу ОСОБА_3, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із тим, що друга позовна вимога ОСОБА_3 задоволена частково, суд присуджує позивачу здійснені судові витрати відповідно до задоволених вимог в сумі 826,80 грн, а саме: 551,20 грн відповідно до квитанцій №71 від 28.11.2016 р. (сплачений судовий збір за одну позовну вимогу) та 275,60 грн відповідно до квитанцій №72 від 28.11.2016 року (сплачений судовий збір за другу позовну вимогу).

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо прийняття відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою №Ш-1259/0-1510/6-16 від 22.06.2016 р.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, в межах допустимої площі земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, між земельними ділянками кадастровий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 551,20 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №71 від 28.11.2016 р. та 275,60 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №72 від 28.11.2016 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 13 липня 2017 р.