Справа № 363/1296/17
Суддя: Рудюк О. Д.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"14" липня 2017 р. Справа № 363/1296/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправними дії Нижчедубечанської сільської ради по відмові у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання Нижчедубечанську сільську раду зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 22.03.2017 року позивачу відмовили в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності та являється садовим будинком відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 09.09.2014 р. серії СТА № 254027 та зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.09.2014 року.

Позивач дії відповідача вважає протиправним, оскільки згідно із технічним паспортом, садовий будинок, розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Нижчедубечанська, «Мрія-1» Садівницьке Товариство» обслуговуючий кооператив, вулиця Південна, будинок 7, складається з двох кімнат, кухні-вітальні, санвузлу, тамбуру.

Садовий будинок має присвоєну поштову адресу, зареєстрований як об'єкт нерухомого майна, призначений та придатний для постійного проживання у ньому, позивач проживає у Садовому будинку з 2013 року.

Позивачем подано всі необхідні документи для проведення реєстрації місця проживання, та законодавством не передбачено обмежень щодо реєстрації місця проживання безпосередньо у садовому будинку, який належить позивачу на праві власності, правові підстави для відмови у реєстрації місця проживання позивача у вищезазначеному садовому будинку були відсутні.

Відмова Нижчедубечанської сільської ради у реєстрації місця проживання позивача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки позивач звернувся із заявою щодо реєстрації місця проживання до компетентного органу з дотриманням вимог ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та обставин, викладених в позові та просив задовольнити його.

Представник відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в задоволенні позову. Крім того зазначив, що однією із підстав відмови стало те, що садовий будинок знаходиться за межами населеного пункту сільської ради та облік садових будинків по сільській раді відсутній.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, суд, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 09.09.2014 року ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_1

Маючи намір зареєструвати своє постійне місце проживання, в своєму власному будинку, позивач 22.03.2017 року подавши відповідну заяву звернувся до відповідача, але той в свою чергу відмовив в такій реєстрації на підставі п. 11 Правил здійснення реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМ України № 207 від 02.03.2016 року, відсутні документи, що підтверджують тип будинку як житловий.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності даних дій з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії одночасно є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускає бездіяльність.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному позивачем дій, якими відповідач відмовив позивачу у вчиненні реєстраційних дій з підстав, що його садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться за межами населеного пункту сільської ради та розташований на земельній ділянці для ведення садівництва і, що облік садових будинків по сільській раді відсутній, суд дійшов висновку, що вказана дія відповідача не відповідає наведеним вище критеріям.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.

Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання: якщо особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію, у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними, для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи.

Статті 12, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» містять перелік випадків, які встановлюють обмеження свободи пересування та вільного вибору місця проживання.

Підстави, на які посилався відповідач, відмовляючи позивачу у реєстрації місця проживання, не віднесені до переліку, визначеному законодавством, а тому відмову у реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає неправомірною.

Крім цього, частиною 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» передбачено, що тимчасово, до проведення реформи адміністративно-територіального устрою, дачні поселення та садівницькі товариства у приміських зонах обліковуються за тими населеними пунктами, з якими вони зв'язані адміністративно або територіально та тимчасово, до проведення реформи адміністративно-територіального устрою, до жителів, об'єднаних постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, також відносяться жителі, які проживають постійно за межами цих адміністративно-територіальних одиниць, але житло яких віднесено до відповідного села, селища чи міста.

Враховуючі вище викладене, суд вража, що позовні вимоги є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 69-71, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Нижчедубечанської сільської ради по відмові у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Нижчедубечанську сільську раду зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Д. Рудюк