Справа № 640/16052/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 липня 2017 року м. Київ К/800/20813/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Державна прикордонна служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и л а :
Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Державна прикордонна служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк скаржником усунуто недоліки касаційної скарги.
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, постановою Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року в частині зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року. Прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині судового рішення. В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік у військовій частині НОМЕР_1 , яка належала до прикордонних військ, та є військовослужбовцем саме прикордонних військ, а оскільки прикордонні війська не входять до структури Збройних Сил України, витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, на яку централізовано виділяються кошти з Державного бюджету.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 02 листопада 1983 року по 06 грудня 1985 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Радянського Союзу, у тому числі в період з 15 травня 1984 року по 06 грудня 1985 року брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан.
Згідно витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06 березня 2014 року №625 множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку-1985 року) є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.
18 серпня 2014 року позивачеві була встановлена ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
19 серпня 2015 року позивач повторно пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
10 листопада 2015 року Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності з тих мотивів, що він проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР, а Державна прикордонна служба України не є правонаступником колишніх прикордонних військ КДБ СРСР.
В подальшому позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності.
13 червня 2016 року Харківський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про рішення Комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 27 травня 2016 року №41, яким повернуто документи на доопрацювання. При цьому зазначено, що на день звільнення з військової служби позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Крім того, в поданих документах відсутній документ про обставини поранення.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно статей 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Зазначена позиція судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі № 21-466а14.
При цьому, застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно довідок МСЕК позивачу була встановлена III група інвалідності. При цьому, підтвердженням причинного зв`язку встановлення інвалідності позивачу та виконанням обов`язків військової служби є витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06 березня 2014 року №625, згідно якого множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку-1985 року) є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.
З урахуванням викладеного вірними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У відповідності до частини 9 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 11 вказаного Порядку визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Пунктом 15 Порядку № 975 передбачено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач надав відповідачу усі необхідні документи, визначені пунктом 11 Порядку №975, а тому бездіяльність відповідача щодо вирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», оскільки суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції органу державної влади (дискреційні повноваження).
З урахуванням вищенаведеного, вірним є висновок суд апеляційної інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", оскільки прийняття такого рішення законодавцем віднесено до виключної компетенції Міністерства оборони України.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують та ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.
Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).
Касаційна скарга Міністерства оборони України є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Державна прикордонна служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко