Справа № 825/1113/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

825/1113/17

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

20 липня 2017 року м.Чернігів Справа № 825/1113/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівертекс" до Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання відповідача зняти арешт з цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: вул. Малиновського, 36, м. Чернігів, скасування постанови відповідача про опис та арешт майна боржника, а саме цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: вул. Малиновського, 36, м. Чернігів та скасування постанови про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні та виготовлення технічної документації на цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою: вул. Малиновського, 36, м. Чернігів.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

У свою чергу, вивчивши подані матеріали адміністративного позову, суддя вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», звернено увагу судів на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України розглядаються спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як випливає із змісту роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, які викладені у Постанові від 20.05.2013 № 8 та наведених норм процесуального закону критерієм віднесення спору до публічно - правового який підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, є суб'єктний склад такого спору та характер правовідносин у яких виник спір.

Надаючи оцінку суб’єктному складу спору, необхідно зазначити, що позивачем є юридична особа приватного права – ТОВ «Сівертекс», а відповідачем – відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління у Чернігівській області, який за своїм правовим статусом є органом державної виконавчої влади. При цьому слід зазначити, що позивач не є ні стороною, ні іншим учасником виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт на майно, зняти який він просить.

Водночас за характером спірні правовідносини не є публічно - правовими.

Так, із позовної заяви видно, що метою звернення до суду з позовом про зняття арешту став намір ТОВ «Сівертекс» захистити цивільне право на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Малиновського, 36, яка передана в оренду ТОВ «Сівертекс» на підставі договору оренди від 27.03.2017 № 4341. При цьому позивач зазначив, що у постанові державного виконавця про арешт майна, яке начебто знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Малиновського, 36, власником є ПАТ ВТФ «Сіверянка». Також позивач посилається на те, що за ПАТ ВТФ «Сіверянка» не зареєстровано жодного права власності на об’єкти за адресою: м. Чернігів, вул. Малиновського, 36

Тому, на думку позивача, оскільки відповідачем накладено арешт на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці в м. Чернігові, по вул. Малиновського, 36, яка не належить боржнику або взагалі відсутнє за зазначеною адресою, тому є наявні підстави для звернення до суду із позовом про зобов’язання зняти арешт із майна.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Cуду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз’яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПK, ст. 12 ГПK) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Таким чином, вимоги позивача про зобов’язання зняти арешт з майна мають ґрунтуватися на праві власності на таке майно, тому не належить до юрисдикції адміністративних судів, а справи щодо зняття арешту із майна не можуть розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Крім того, в абз.1-2 п. 20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз’яснено, що згідно з частиною першою статті 60 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Отже, за своїм характером спірні правовідносини не є публічно – правовими, а тому позовну заяву ТОВ «Сівертекс» в частині позовних вимог щодо зобов’язання зняти арешт з майна не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження в адміністративній справі № 825/1113/17 в частині позовних вимог про зобов’язання відповідача зняти арешт з цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: вул. Малиновського,36, м. Чернігів слід відмовити.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в частині позовних вимог про зобов’язання відповідача зняти арешт з цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: вул. Малиновського,36, м. Чернігів відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі особі, яка її подала.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.І. Соломко