Справа № 806/1247/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Житомир справа № 806/1247/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в частині бездіяльності на його скаргу (звернення) від 04 квітня 2017 року; зобов'язати відповідача вчинити дії за його скаргою (зверненням) від 04.04.2017:

- провести перевірку (службове розслідування) щодо неправомірних дій Ваших підлеглих в Регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відібрати пояснення у керівника Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області чи надавав він вказівки державному службовцю ОСОБА_3 (відповідальному за довідкове забезпечення в регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області) займатись неправомірною діяльністю, чи мав неправомірну вигоду керівник Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області від цієї діяльності, чому керівник ОСОБА_2 не вбачає порушень та чим він залежний від свого підлеглого ОСОБА_3;

- сповістити його про підсумки перевірки, про вжити Вами заходи щодо недопущення правопорушень.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувати тим, що Головний сервісний центр МВС України діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Законів України "Про інформацію" та "Про звернення громадян", оскільки інформація про проведення перевірки та не виявлення порушень є недостовірними.

В судове засідання позивач не прибув, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. На електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача з'явився до суду, позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні, з мотивів наведених у письмових запереченнях. Подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 6 ст. 128 і ст. 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

Установлено, що 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 направлено Головному сервісному центру Міністерства внутрішніх справ України звернення. У цьому зверненні позивач сповістив відповідача, що його підлеглі Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області за підтримки керівника та особисто державний службовець та інформатор ОСОБА_3, який працює в Регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області, в незаконний спосіб розповсюджує довідки про персональні дані громадян України за неправомірну вигоду (копія довідки від 19.09.2016 додається). Враховуючи наведене у зверненні та ознаки порушень державними службовцями, з метою встановлення вини або невинуватості державних службовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 просив:

- провести перевірку (службове розслідування) щодо неправомірних дій Ваших підлеглих в Регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відібрати пояснення у керівника Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області чи надавав він вказівки державному службовцю ОСОБА_3 (відповідальному за довідкове забезпечення в регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області) займатись неправомірною діяльністю, чи мав неправомірну вигоду керівник Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області від цієї діяльності, чому керівник ОСОБА_2 не вбачає порушень та чим він залежний від свого підлеглого ОСОБА_3;

- сповістити його про підсумки перевірки, про вжиті заходи щодо недопущення правопорушень.

Додатками до звернення указано: копія листа інформатора ГУ НП в Житомирській області - спеціаліста з безпеки інформації та довідкове забезпечення ОСОБА_3 від 19.09.2016; копія листа керівника Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області ОСОБА_2 від 24.03.2017.

Листом від 19 квітня 2017 року за вих. № 31/Г-460 Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України повідомлено ОСОБА_4, що його повторне звернення стосовно перевірки посадових осіб Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області, які, на його думку, займались неправомірною діяльністю, а саме державний службовець ОСОБА_3, який працює в Регіональному сервісному центрі МВС в Житомирській області, за підтримки керівника РСЦ МВС, у незаконний спосіб розповсюджує довідки про персональні дані громадян України за неправомірну вигоду розглянуто. При цьому вказано, що в ході перевірки відомостей щодо можливого порушення норм законодавства з боку в.о. директора РСЦ МВС ОСОБА_2 та інженера сектору інформаційної безпеки та довідкового забезпечення РСЦ МВС ОСОБА_3 не виявлено.

Також у цьому листі відповідачем запропоновано ОСОБА_5 у разі наявності достовірної інформації про вчинення ОСОБА_3 або іншими посадовими особами РСЦ МВС кримінального чи адміністративного правопорушення звернутися до правоохоронних органів України.

Відповідь направлено на адресу ОСОБА_1 20.04.2017.

Вважаючи, що відповідач надав недостовірну інформацію та посилаючись на невиконання ним вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян", позивач звернувся до суду з даним позовом.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

Статтею 40 Конституції України проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон).

Також указаний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Вимоги до звернення наведені у статті 5 Закону, за змістом цієї статті звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Розділом 2 (ст.ст. 14 -23-1) Закону врегульований порядок розгляду звернень громадян.

Так, у статті 14 Закону наведено порядок розгляду пропозицій (зауважень) громадян. Статтею 15 цього Закону присвячено розгляду заяв (клопотань). Особливості розгляду скарг громадян установлено статтею 16 Закону.

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними (ч. 2 ст. 8 Закону).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що реалізація права громадян звертатися особисто, а також направляти індивідуальні чи колективні звернення в державні органи й органи місцевого самоврядування можлива лише шляхом направлення ними звернення у формі, передбаченій Законом, та з дотриманням певних вимог цього Закону. При цьому варто врахувати, що Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які містять різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо), а також окремий порядок розгляду кожного із виду звернення.

Право вибору форми звернення належить особі. Проте у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Так як автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути дуже різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

У свою чергу, звернення оформлені без дотримання вимог Закону, відповідно до ст.ст. 5, 8 Закону, розгляду та вирішенню не підлягаю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертаючись письмово до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України вид звернення не вказав і направив на адресу відповідача "звернення".

У позові ОСОБА_1 зазначає, що його звернення від 04.04.2017 є скаргою, проте у ньому відсутні посилання на те, які конкретно дії чи рішення органу державної влади, посадової особи оскаржуються до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Отже, направлене позивачем до відповідача звернення від 04.04.2017, оформлене без дотримання зазначених вище вимог Закону.

Відповідачем указане звернення заявнику повернуто не було. Рішення з приводу припинення розгляду звернення позивача відповідачем не приймалося.

Натомість повідомлено, що його повторне звернення розглянуто та в ході перевірки відомостей щодо можливого порушення норм законодавства з боку в.о. директора РСЦ МВС ОСОБА_2 та інженера сектору інформаційної безпеки та довідкового забезпечення РСЦ МВС ОСОБА_3 не виявлено.

Достовірність інформації вказаної у відповіді від 19 квітня 2017 року підтверджується висновком про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1, затвердженим В.о. директора Головного сервісного центру МВС 11.04.17. Зокрема у цьому висновку зафіксовано, що фактів протиправних дій із боку в.о. директора РСЦ МВС ОСОБА_2 та інженера сектору інформаційної безпеки та довідкового забезпечення РСЦ МВС ОСОБА_3 не встановлено.

Про результати розгляду звернення проінформовано позивача.

За наведених обставин, суд констатує, що звернення ОСОБА_1 від 04.04.17 розглянуто відповідачем і надано достовірну відповідь із дотриманням порядку і строків, передбачених, зокрема ст.ст. 16 та ст. 20 Закону.

Стосовно посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог, на Закон України "Про інформацію", суд зазначає таке.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про інформацію" термін "інформація" у цьому Законі вживається у такому значенні: інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону, за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Зі змісту наведених правових норм слідує, що особа може реалізувати своє право на отримання інформації в порядку вказаного Закону лише в тому разі, коли запитувана інформація вже створена та знаходитись на матеріальних, електронних чи інших носіях.

Утім, питання поставлені позивачем перед відповідачем у зверненні від 04.04.2017 не підпадають під визначення інформації в розумінні Закону України "Про інформацію".

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність дій, які оскаржуються. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог .

Беручи до уваги все викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в частині бездіяльності на його скаргу (звернення) від 04 квітня 2017 року та зобов'язання вчинити дії за його скаргою (зверненням) від 04.04.2017 є безпідставними, відтак позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко