Справа № 802/1732/16-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Київ К/800/4498/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу, за касаційною скаргою Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року Жмеринська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулась з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - ОДПІ, УДВС відповідно) в якому просила про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови від 10 жовтня 2016 року ВП № 52405456 про накладення штрафу у розмірі 5100 гривень та її скасування (далі - спірні дії, спірна постанова відповідно).

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що спірні дії та постанова не ґрунтуються на вимогах закону і порушують її права, а тому ОДПІ просила про задоволення позову.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково та скасовано спірну постанову відповідача. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу відповідача повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу суд виходив з того, що відповідач у встановлений судом процесуальний строк не усунув її недоліки.

Проте, до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами судді Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року і 3 січня 2017 року апеляційну скаргу УДВС залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно надання документу про сплату судового збору.

У вказаних судових рішеннях суд зазначив, що позивач звертався до суду першої інстанції з 1 вимогою майнового і 1 вимогою не майнового характеру.

Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 6 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну з них.

Системний аналіз частини першої статті 6, частини другої статті 162, частини п'ятої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Зі змісту позову ОДПІ вбачається, що вона заявила одну позовну вимогу майнового характеру, за яку має бути сплачено судовий збір, а саме про визнання протиправними дій та скасування спірної постанови УДВС.

При цьому, така вимога носить саме майновий характер, оскільки спірна постанова відповідача, про скасування якої просить позивач, згідно частини 4 статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» є обов'язковою на всій території України і безпосередньо впливає на майновий стан ОДПІ, а тому звернення до адміністративного суду з цим позовом спрямоване у першу чергу на захист майнових інтересів позивача, як органу державної влади.

Наведене дає підстави колегії суддів для висновку, що у даному випадку при подачі апеляційної скаргу на рішення суду першої інстанції, ухвалене у цій справі, належало сплачувати судовий збір за 1 вимогу майнового характеру.

Згідно з приписами частини 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

1 вересня 2015 року набув чинності Закон України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі Закон № 484-VІІІ).

За правилами підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, в редакції Закону № 484-VІІІ і з урахуванням подальших змін, внесених Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У даному випадку, позивач - юридична особа звернувся до суду з цим адміністративним позовом у жовтні 2016 році після набрання чинності Законом № 484-VІІІ.

Відповідно до абзаців 1-3 підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції, чинній станом на час звернення до суду першої інстанції з даним позовом) ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції того ж періоду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 року складав 1378 гривень, а тому, з урахуванням приписів наведених положень законодавства і розміру майнових вимог цього позову, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, прийнятої у цій справі, належало сплачувати 1515,80 гривень.

До апеляційної скарги було подано платіжне доручення від 9 грудня 2016 року № 3250 згідно якого відповідач оплатив судовий збір у розмірі 1515,80 гривень, що у повній мірі відповідає розміру ставки судового збору, встановленої Законом № 3674-VI.

З урахуванням того, що судовий збір сплачено відповідачем у належному розмірі, а залишаючи без руху апеляційну скаргу, суд не вказав на наявність інших недоліків скарги, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для залишення без руху скарги.

Таким чином, оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо законності та обґрунтованості, а відтак підлягають скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду.

За правилами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко