Справа № 805/2477/17-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2477/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 р. Справа № 805/2477/17-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Представник позивача до судового засідання не з’явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Через відділ діловодства та документообігу надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Через відділ діловодства та документообігу надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 128 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідач – Мангушський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

14 грудня 2016 року ПрАТ «АМЗ» отримало постанову державного виконавця Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про закінчення виконавчого провадження № 48309563 від 05.12.2016 року, що була направлена згідно з супровідним листом від 05.12.2016 року № 4185.

З отриманої постанови про закінчення виконавчого провадження № 48309563 від 05.12.2016 року ПрАТ «АМЗ» стало відомо про те, що на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби перебував виконавчий документ, а саме: вимога про сплату боргу № Ю-1-У видана 03.06.2015 року Мангуською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про стягнення з ПрАТ «АМЗ» заборгованості у розмірі 107229,92 грн.

Також з постанови про закінчення виконавчого провадження № 48309563 від 05.12.2016 року слідує, що державним виконавцем встановлено фактичне повне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Згідно повідомлення Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 17.03.2016 року № 1636/10/05-40-23-01 заборгованість боржником сплачено у повному обсязі (платіжні доручення від 03.09.2015 року, від 09.09.2015 року, від 19.10.2015 року, 27.10.2015 року, від 02.11.2015 року, від 05.11.2015 року, від 20.11.2015 року, від 28.12.2015 року, від 20.01.2016 року, від 26.01.2016 року, від 19.02.2016 року). Постановлено виконавче провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу Ю-1-У виданої 03.06.2015 року Мангуською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про стягнення з ПрАТ «АМЗ» заборгованості у розмірі 107229,92 грн., закінчити з підстав пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»

Однак ПрАТ «АМЗ» не було відомо про те, що на примусовому виконанні перебувала вимога про сплату боргу № Ю-1-У видана 03.06.2015 року Мангуською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про стягнення з ПрАТ «АМЗ» заборгованості у розмірі 107229,92 грн., оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження до ПрАТ «АМЗ» не надходило.

При проведенні звірення з органом державної виконавчої служби по стягнутим сумам (для їх розподілу між стягувачами у виконавчих провадженнях) встановлено, що позивачу органом державної виконавчої служби не направлялися цілий ряд постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, і в тому числі постанова про стягнення з боржника виконавчого збору № 48309563 від 11.08.2015 року.

У зв’язку з цим до Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області позивачем було направлено запит від 13.06.2017 року № 61-63 щодо надання, в тому числі, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48309563.

Листом від 22.06.2017 року № 2074 відповідач надав ПрАТ «АМЗ» засвідчену копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 48309563 від 11.08.2015 року.

Таким чином постанова про стягнення з боржника виконавчого збору № 48309563 від 11.08.2015 року отримана позивачем 22.06.2017 року за супровідним листом Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.06.2017 року № 2074.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакцій, чинній на час відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виходячи із аналізу цієї норми закону, державний виконавець може винести постанову про стягнення виконавчого збору після того, як спливе строк на самостійне виконання рішення суду. Крім того, державний виконавець повинен був перевірити, що боржник своєчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження і тільки після цього виносити постанову про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Підставність стягнення з боржника виконавчого збору має місце тоді, коли відсутнє з боку боржника самостійне виконання виконавчого документу у наданий боржнику постановою про відкриття виконавчого провадження строк самостійного виконання. Тобто боржник має бути обізнаний про відкриття виконавчого провадження та наданий у постанові про його відкриття строк самостійного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Отже, не направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження виключає правомірність стягнення з боржника виконавчого збору, адже в такому разі відсутня обізнаність боржника щодо відкриття виконавчого провадження та встановлений строк добровільного виконання, у разі не вчинення боржником дій з виконання під час перебігу якого виникне підстава для стягнення з боржника виконавчого збору, незалежно від вчинення самим державним виконавцем дій з примусового виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаних норм, державний виконавець може винести постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, лише після того, як спливе строк на самостійне виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги про сплату боргу Ю-1-У від 03.06.2015 року, виданого Мангуською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про стягнення з ПАТ «Азовський машинобудівний завод» на користь держави заборгованості у розмірі 107229,92 грн. на адресу позивача не надходила.

Проте відповідачем 11 серпня 2015 року прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

У свою чергу, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця відкласти виконавчі дії у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, а тому відповідач повинен був пересвідчитися, що боржник своєчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження і тільки після цього виносити постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Отже, відповідач прийняв постанови про стягнення виконавчого збору, не пересвідчившись, що позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження.

За приписами ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов’язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 48309563 на адресу позивача.

Отже, аналіз викладених норм права дає можливість дійти висновку, що на державного виконавця законом покладено низку обов’язків, за умовами послідовного дотримання яких у останнього виникало право на стягнення виконавчого збору: прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення такої постанови боржнику рекомендованим листом, встановлення обставин щодо отримання боржником такої постанови.

При цьому, саме встановлення обставин щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження є вирішальним фактом при визначенні права державного виконавця на початок проведення виконавчих дій про примусовому виконанню виконавчого документу.

Тобто боржник має бути обізнаний про відкриття виконавчого провадження і мати можливість самостійного виконання.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано заперечень проти позовної заяви, та не надано жодного доказу щодо правомірності прийняття спірної постанови і спростування позовних вимог, що зазначені в адміністративному позові.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Донецький окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору – задовольнити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Тарасенко І.М.