Справа № 365/136/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 365/136/17 Головуючий у 1-й інстанції: Хижний Р.В.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Кобаля М.І.,

суддів: Безименної Н.В., Епель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Згурівського районного суду Київської області від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Переяслав-Хмельницьке об'єднане УПФУ) у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення та невиплати пенсії за вислугу років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 04.04.2016 ;

- зобов'язання відповідача призначити та виплатити пенсію за вислугу років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 04.04.2016.

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 25 травня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 починаючи з 01.09.1983 року по 15.07.1985 року - навчалась в Переяслав-Хмельницькому ПТУ № 22 та отримала атестат.

У 2004 році позивач закінчила Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет ім. Григорія Сковороди та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Початкове навчання» та здобула кваліфікацію вчителя початкових класів.

Зазначений термін навчання ОСОБА_2 відноситься до загального стажу, який становить 31 рік 07 місяців 05 днів.

Спеціальний стаж ОСОБА_2, який дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 28 років 11 місяців 21 день, до нього зараховується робота останньої починаючи з 14.08.1986 року по 30.09.2000 року - 14 років 01 місяць 16 днів - вихователем та завідувачем дитсадка колгоспу ім. ХХІ з'їзду КПРС; з 01.06.2001 року по 06.04.2016 року - 14 років 10 місяців 05 днів - вчителем початкових класів Красненської ЗОШ І-ІІ ступенів, пізніше Красненської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яка була реорганізована в Красненську НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - дитячий садок», пізніше в Красненську НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів - дитячий садок» та Красненську НВО «ЗОШ І ступень - дитячий садок». Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Також, копіями архівних довідок підтверджено роботу позивача в колгоспі ім. ХХІ з'їзду КПРС та КСП «Красненське» без визначення займаної посади, а також роботу на посаді завідуючої дитсадка КСП «Красненське» без визначення періоду такої роботи (а.с.12-14).

Колгосп ім. ХХІ з'їзду КПРС зборами уповноважених членів колгоспу протокол № 2 від 28.08.1992 року реорганізовано в КСП «Красненське». Протокол № 1 від 26 лютого 2000 року створено ТОВ «Калина», яке є правонаступником КСП «Красненське» (а.с.16).

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення та виплату останній пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 07.07.2016 року № 1894/06-01 ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.8).

Підставою для відмови стало те, що в трудовій книжці позивача записи про прийняття на роботу містять виправлення, а під час проведення зустрічної перевірки відомості про роботу ОСОБА_2 на посаді вихователя та завідуючої дитячим садком відсутні, а тому спеціальний трудовий стаж, який можливо зарахувати, становить - 14 років 10 місяців і 6 днів.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 28 років 11 місяців 21 день, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому відмова пенсійного органу у призначенні та виплаті пенсії позивачу за вислугу років є протиправною.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_2 становить - 31 рік 07 місяців 05 днів, а спеціальний - 28 років 11 місяців 21 день.

На звернення позивача, рішенням Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 07.07.2016 року № 1894/06-01 останній було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки спеціальний трудовий стаж ОСОБА_2, який можливо зарахувати, становить - 14 років 10 місяців і 6 днів.

Між тим, пенсійним органом не враховано, що виправлення в трудовій книжці позивача завірено печаткою СТОВ «Калина», яке є правонаступником КСП «Красненське», яке в свою чергу є правонаступником колгоспу ім. ХХІ з'їзду КПРС, отже має право завіряти своєю печаткою виправлення. Аналогічний запис без порядкового номеру та дати про переведення завідуючою дитячим садком (завірено печаткою КСП «Красненське»).

В якості доказів, позивачем надано фотокартки про роботу останньої в дитячому садочку, які містяться в матеріалах справи.

Також, показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджено роботу ОСОБА_2 вихователем та завідувачем дитячого садочка в колгоспі ім. ХХІ з'їзду КПРС, КСП «Красненське», СТОВ «Калина».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII внесено зміни до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено в такій редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 25 грудня 2015 року № 911-VIIІ, який набрав чинності з 1 січня 2016 року, внесено зміни до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено в такій редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати , зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. N 909.

Згідно вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, учителі загальноосвітніх навчальних закладів, вихователі та завідуючі дошкільних начальних закладів всіх типів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Тобто, спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, становить 28 років 11 місяців 21 день.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова пенсійного органу позивачу у призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах за вислугою років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправною.

Між тим, судом першої інстанції, під час часткового задоволення позову, не звернуто увагу та не надано належної оцінки Рішенню Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 07.07.2016 року № 1894/06-01, яким ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, саме на підставі зазначеного рішення пенсійного органу права позивача порушено шляхом не призначення та невиплати пенсії за вислугу років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В свою чергу, ОСОБА_2 позовних вимог про визнання протиправним та скасування Рішення Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 07.07.2016 року № 1894/06-01 не заявляла.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч. 2 ст. 11 КАС України).

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що для належного способу захисту порушеного права ОСОБА_2 необхідно вийти за межі позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, та скасувати Рішення Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 07.07.2016 року № 1894/06-01.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку Переяслав-Хмельницьким об'єднаним УПФУ, як суб'єктом владних повноважень та правонаступником Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття Рішення від 07.07.2016 року № 1894/06-01, відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити частково.

Постанову Згурівського районного суду Київської області від 25 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 07.04.2016.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 151 від 06 липня 2016 Яготинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2.

Зобов'язання Переяслав-Хмельницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 07.04.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_2 сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі - 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя: М.І. Кобаль

судді: Н.В. Безименна

О.В. Епель

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Безименна Н.В.