Справа № 161/16401/16-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/4869/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дідик Н.С.,

з участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2017р. по справі № 161/16401/16-а за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

В грудні 2016р. ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в якому просить визнати протиправними дії та рішення відповідача від 22.11.2016 року щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789, та зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати їй на підставі заяви від 14.11.2016 року пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки про заробітну плату без обмеження пенсії максимальним розміром, з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2017р. позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 22.11.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 на підставі заяви від 14.11.2016 року пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки про заробітну плату, без обмеження пенсії максимальним розміром.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області подало апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана постанова суду винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову - про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку з чим пенсії в порядку та на умовах, передбачених ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789 не призначаються.

Апелянт просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечила, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2016 року позивач звернулась з заявою до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Рішенням Луцького об'єднаного Пенсійного фонду України у Волинській області від 22.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на те, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених відповідно до Законів України «Про державну службу, «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року пенсії не перераховуються.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, тому соціальні гарантії позивача у вигляді пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури, що передбачені Законом України "Про прокуратуру" на час проходження служби, мають бути збереженні шляхом зобов'язання призначити пенсію.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просила призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року в редакції, що діяла до липня 2011 року .

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що приписи ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року N 1697-VII (далі - Закон України "Про прокуратуру"), положеннями статті 86 якого визначений порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Враховуючи, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії 14.11.2016р., тобто після того як ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991 року втратила чинність, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення, як працівника прокуратури, має вирішуватись відповідно до приписів чинної на час звернення ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

На час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, вказана вислуга років ОСОБА_1 складала 33 роки 11 місяців 14 днів , в тому числі на посадах прокурорів - 20 років 10 місяців 20 днів.

Однак, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Апеляційний суд зазначає, що до 1 червня 2015 року не прийнято закону, що стосувався б видів пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних пенсій, зокрема, і пенсій прокурорам.

Положенням п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, тобто, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена іншою, прийнятою пізніше, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Таким чином, у даному випадку застосовуванню підлягає норма, яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням пенсії.

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, прийнятий 14.10.2014 року, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII - прийнятий 02.03.2015 року, а тому саме Закон України " № 213-VIII належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Крім цього, в тексті Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" чітко визначено, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VII не скасований, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно, з вказаної дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відтак, виходячи з наведеного, підстав призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції до липня 2011 року) немає.

Крім цього слід зазначити, що ОСОБА_1 вже зверталась в суд з позовною про призначення пенсії відповідно до ст.86 Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII та постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2016р. у справі №161/10935/16-а її позов задоволений.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 167 , 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2017р. по справі № 161/16401/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді В. С. Затолочний
В. М. Каралюс
Повний текст судового рішення виготовлено 19.07.2017р.