Справа № 807/997/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7500/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Глушка І. В., Курильця А. Р.,

з участю секретаря - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 807/997/16 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - Ужгородська ОДПІ), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2016 року № .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним правомірно визначено об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб в розмірі 20175,00 грн, виходячи з отриманого додаткового блага у вигляді прощення основного боргу за кредитними договорами. Крім цього, вказував, що він повернув на рахунок кредитора кошти, які перевищували розмір отриманого кредиту, що свідчить про протиправність донарахування йому податкових зобов'язань оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2016 року № .

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що факти порушень позивачем вимог податкового законодавства, які послужили підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення, мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 03 лютого 2016 року № 101/07-01-17-01/, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для його скасування є помилковим.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області (правонаступником якої є Ужгородська ОДПІ) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 03 лютого 2016 року № 101/07-01-17-01/.

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 296799,60 грн.

Висновки акта перевірки обґрунтовані посиланням на те, що у 2013 році позивач отримав додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) суми боргу кредитором за його самостійним рішенням, що в розумінні Податкового кодексу України є доходом, який підлягає включенню до загального річного оподаткованого доходу та відображенню в річній декларації про майновий стан та доходи.

На підставі згаданого вище акта перевірки 18 березня 2016 року Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 370999,50 грн, з яких на 296799,60 грн за основним платежем та на 74199,90 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши при цьому, що перевірка, за результатами якої донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, проведена без належних для цього підстав та є протиправною, а тому і не може мати жодних правових наслідків для позивача.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо встановить порушення інших приписів ніж ті, про які зазначено у позовній заяві.

Таким чином, вихід за межі позовних вимог можливий за умови, якщо він пов'язаний із захистом саме тих прав, свобод чи інтересів, щодо яких подана позовна вимога, що повинно бути обґрунтовано в мотивувальній частині судового рішення.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки оскаржене в даній справі податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем за результатами перевірки, яка проведена незаконно.

Як видно з матеріалів справи, вказана перевірка проведена на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області від 12 січня 2016 року № 17.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 зазначеної статті встановлено, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі, коли отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, за фактом виявлення порушень за наслідками аналізу податкової інформації, що міститься у базах даних контролюючого органу, останній вправі надіслати платникові податків запит щодо такої інформації і лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями може провести перевірку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14.

Як видно з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки дотримання позивачем вимог податкового законодавства послужила інформація, отримана з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ГУ ДФС України про суми виплачених доходів протягом 2013 року у вигляді додаткового блага за ознакою «126», яка підтверджена листом СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС від 16 жовтня 2015 року № 3623/7/28-09-43-16.

Однак наявність такої інформації є підставою для звернення до платника податків із письмовим запитом про подання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження, а не безпосереднього проведення документальної перевірки.

Всупереч вимогам Податкового кодексу України, відповідач звернувся до позивача із письмовим запитом лише 27 січня 2016 року, тобто в останній день проведення перевірки.

Вказані обставини свідчать про протиправність проведення документальної позапланової перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, що правильно було встановлено судом першої інстанції, а тому результати такої перевірки не можуть мати для позивача жодних правових наслідків, зокрема, донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, жодним чином не спростовує протиправність проведення перевірки, незважаючи навіть на те, що саме вказана обставина послужила підставою для задоволення позову.

Натомість, апеляційну скаргу обґрунтовано виключно правомірністю донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, дослідження чого не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

З урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог чинного законодавства, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність проведення перевірки позивача і прийняття за її результатами оскарженого податкового повідомлення-рішення, що в свою чергу є підставою для скасування такого.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 807/997/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді І. В. Глушко
А. Р. Курилець