Справа № 753/4151/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/4151/17 Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко В.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду із позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки за вислугу років у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівника прокуратури, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.10.1995 №358/95-ВР (в редакції 12.07.2001), з розрахунку 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати - 13012,48 грн., починаючи з 01.09.2016 на підставі довідки прокуратури Київської області №18ф-31 від 01.02.2017.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів своєї скарги апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження за правилами ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), то апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером органів прокуратури, перебуває на обліку в управлінні з 30.09.2011 та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розміру 90 відсотків від заробітної плати, з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці, що існували на день звільнення па посаді працівника прокуратури.

20 вересня 2016 року позивач звернулася до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", надавши довідку про заробітну плату від 14.09.2016 № 18ф-374 Прокуратури Київської області.

Листом від 21 вересня 2016 року №13740/14/Г-1138 відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим прокурорсько-слідчим працівникам, а отже відмова управління ПФУ позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно вказав на те, що положеннями частин 12 та 17 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" (нумерація частин названої статті змінювалася) в редакції на момент призначення пенсії позивачу, передбачалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак з 15 липня 2015 року набрав чинність Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, пунктом 3 Розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, із набуттям чинності Законом №1697-VII відповідні положення статті 50-1 Закону № 1789-XII, які передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком - втратили чинність.

Натомість частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789 при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України наведені у постановах від 17 грудня 2013 року у справі №21-445а13, від 10 грудня 2013 року у справі 21-348а13, від 06.10.2015 у справі № 21-2432а15, згідно з яким при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Проте колегія суддів звертає увагу на відмінність як спірних правовідносин так, і їх нормативного регулювання у даній адміністративній справі, та у згадуваних постановах ВСУ, де спір стосувався визначення розміру, з якого повинен здійснюватися перерахунок пенсії у відповідності до чинних на той час положень ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ, разом із тим, у даній адміністративній справі вирішується питання про наявність або відсутність права на здійснення перерахунку пенсії, як такого, при цьому, на час виникнення цих відносин згадувані положення ст. 50-1 №1789-ХІІ втратили чинність.

Враховуючи наведене, посилання місцевого суду на зазначені рішення Верховного Суду України у межах даного спору є недоречними.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, апеляційний суд враховує, що положеннями частини 2 статті 19 Конституції України на органи державної влади покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення частин 12 та 17 статті 50-1 Закону № 1789-XII (нумерація частин змінювалася), якими визначалося право працівників прокуратури на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників і якими позивач обґрунтовував свої вимоги до управління ПФУ на момент його звернення - 20.09.2016 - втратили чинність.

Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави до перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.

Водночас, відсутність на час звернення позивача до управління ПФУ затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, УПФУ, як суб'єкт владних повноважень, має діяти на підставі закону та в межах наданих повноважень, та не може провести перерахунок пенсії позивачу за умови відсутності відповідного законодавства.

Такі висновки підтримано Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 23 травня 2017 року, від 09 червня 2017 року, від 29 травня 2017 року (справи К/800/17231/17, К/800/18760/17, К/800/17612/17 відповідно) та ін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, прийнявши рішення із порушенням норм матеріального права, а саме положень Закону № 1697-VII, що призвело до неправильного вирішення справи.

З приводу тверджень позивача про неможливість звуження прав, судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 160, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.