Справа № 303/2903/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7898/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Ільчишин Н.В., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про примусове видворення,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_2 (далі - відповідач) про примусове видворення.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року позов задоволено. Примусово видворено громадянина Афганістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обов'язковими обставинами, що передують видворенню іноземця є: прийняття рішення компетентним органом про примусове видворення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про видворення, проте рішення компетентного органу про видворення відповідачу не вручалось. Крім того, судом не враховано рекомендації міжнародних організацій щодо обмеження повернення окремих соціальних груп до Афганістану.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідач 23.05.2017 року в пункті пропуску «Лужанка» під час проведення прикордонно-представницької зустрічі був переданий представниками прикордонної поліції Угорщини на територію України та в подальшому затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину, без документів, що посвідчують особу, на ділянці відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, в районі п/зн № 182, територія Астейської селищної ради Берегівського району Закарпатської області (а.с. 4-8).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу - ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, він же ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, він же ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 надати притулок органи надання статусу біженця відмовляються, також терміном на 1 рік видворили з території Європейського Союзу в Україну. Перший раз відповідач зупинений патрулем прикордонно-правоохоронного представництва Берегшурань 27.06.2016 року. Неодноразово звертався з клопотанням про надання притулку в Угорщині, проте, у зв'язку із самовільним залишенням під час імміграційного розгляду тимчасового місця перебування, йому було відмовлено (а.с. 9-10).

Відповідно до п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, також підлягають примусовому видворенню, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців відсутній договір про реадмісію.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

24 травня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України, та враховуючи, що у останнього нема документів, які б надавали йому право офіційно вибути за межі України, родичів на території України немає, наявний намір потрапити до країн Західної Європи, тому прийнято рішення про подачу позову про примусове видворення (а.с. 13).

З вказаним рішенням відповідач ознайомлений на зрозумілій мові, що засвідчується його підписом та підписом перекладача, а тому заперечення представника відповідача про ненадання підзахисному такого рішення є необгрунтованими.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Встановлено, що відповідач не звертався за захистом в Україні, оскільки його метою є потрапити до Європи для покращення умов проживання.

Також відповідачем жодних доказів не підтвердження того, що загрожує реальна небезпека життю чи здоров'ю відповідача в країні походження (у зв'язку із належністю до певної соціальної групи чи політичних переконань, за ознаками віросповідання, національності) суду не надано.

Крім того, відповідач документів, які засвідчують його особу, а також грошових коштів, родичів чи роботи в Україні немає, на території держави перебуває нелегально та з метою незаконного перетину кордону західноєвропейських держав, а також очевидне небажання повернутися у країну свого походження свідчить про підставність вимог позивача.

Оскільки позивачем подано позов на виконання обов'язку передбаченого Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а судом встановлено, що наявні підстави для видворення відповідача та відсутні обставини, які б перешкоджали такому видворенню, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_2, громадянина Афганістану, необхідно видворити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року у справі № 303/2903/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді Н. В. Ільчишин
О. І. Мікула