Справа № 161/5164/17
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5164/17
Провадження № 2-а/161/606/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Данелюк А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчука Олександра Володимировича, адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 253 від 20.03.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до інспектора Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчука О.В., адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 253 від 20.03.2017 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07.03.2017 року інспектором Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчуком О.В. щодо нього складено протокол № 308-17. У вказаному протоколі інспектор вказує, що 07.03.2017 року позивач порушив правила благоустрою м. Луцька, а саме: самовільно встановив металеву конструкцію (гараж), за будинком АДРЕСА_1.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 20.03.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач вважає, що обставини встановлені відповідачами не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченим ст. 152 КУпАП, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним.

Просить суд визнати дії адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо складання постанови № 253 від 20.03.2017 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного штрафу в сумі 340,00 грн. за порушення ст. 152 КУпАП, визнати незаконною дану постанову та скасувати її, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач інспектор Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчука О.В. в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача інспектора Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчука О.В. за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 07.03.2017 року інспектором Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Вавренчуком О.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії № 308-17 відносно позивача ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП (а.с. 5). З даного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 самовільно встановив металеву конструкцію (гараж), за будинком АДРЕСА_1, чим порушив ст. 152 КУпАП, п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька» від 29.07.2009 року за № 44/2.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 20.03.2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 6).

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, в тому числі, з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 152 КУпАП передбачає умисну форму вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до норми статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відтак, складом адміністративного правопорушення є сукупність установлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об'єкту, об'єктивній і суб'єктивній сторонам та суб'єкту правопорушення.

Відповідно до п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», прийнятих рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 року № 44/2П 2.5.5.1. на об'єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

Інспектор та Комісія у протоколі та постанові відповідно віднесли гараж до категорії «металевої конструкції».

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000, затвердженого та введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17 серпня 2000 року, об'єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Класифікатором визначено, що споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно- монтажних робіт, а будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які створюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

У пункті 2 Класифікатору під кодом 1242 до будівель віднесено і гаражі. Цей клас включає гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

Як вбачається із фото, доданного до матеріалів справи, гараж побудований на фундаменті, який є частиною несуче-огороджувальних конструкцій.

Отже, гараж позивача є будівлею, а тому суд не погоджується з висновками відповідачів щодо визначення гаража як конструкції.

Крім цього, в протоколі та постанові зазначено, що позивач самовільно встановив гараж, однак як вбачається з свідоцтва про право на спадщину (а.с. 7) він успадкував даний гараж після смерті батька ОСОБА_4, а тому даний об'єкт він не будував.

Тому, відповідно до положень Цивільного кодексу успадкував лише майно спадкодавця, при цьому не є правонаступником його дії, зокрема щодо будівництва гаражу.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

За твердженнями представника відповідача порушення ОСОБА_1 п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», полягає у самовільному встановленні металевого гаражу за будинком АДРЕСА_1.

Однак, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого частина 2 статті 71 КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному судді правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу щодо самовільного встановлення саме ОСОБА_1 (про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення ) металевої конструкції (гараж).

Крім того, формулювання складу правопорушення «як самовільне встановлення металевої конструкції (гараж)» спростовується матеріалами справи, як в частині особи правопорушника, так і щодо самовільного встановлення спірного гаражу.

Зважаючи на заперечення позивача при складенні протоколу, суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували відсутність дозвільних документів та спростовували свідчення позивача, але таких доказів ні протокол, ані постанова - не містять.

Жодних дій спрямованих на з'ясування суб'єктивної сторони складу правопорушення адміністративна комісія не здійснила, зокрема, не було встановлено ким, в який період часу, на якій підставі було здійснено встановлення металевої конструкції.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження заперечень, які б спростовували доводи позивача, а тому із врахуванням встановлених обставин, вимога позову про скасування постанови є підставною та обґрунтованою і підлягає до задоволення.

В частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення позов до задоволення не підлягає, оскільки вирішення такого питання судом в порядку адміністративного судочинства не передбачене.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 69, 70, 71, 159, 160, 163, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 23, 152, 251, 256, 278, 279, 280, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо складання постанови № 253 від 20.03.2017 року на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП.

Визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 253 від 20.03.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк