Справа № 804/6138/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Верба І.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2017 рокусправа № 804/6138/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Юрко І.В. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Троянов А.С., з участю представника відповідача-1 - Андрійка А.В., представника відповідача-2 - Кравченка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі №804/6138/16 за позовом Приватного підприємства "Дніпротрансмаш" до Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Державного казначейства у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпротрансмаш" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Державного казначейства у Дніпропетровській області (далі - відповідача-1), Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідача-2), в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Державного бюджету України на користь ПрАТ "Дніпротрансмаш" суму пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 4734863,19 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок ПрАТ "Дніпротрансмаш".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач мав право на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по уточнюючим розрахункам на загальну суму 8302707 грн., однак, проведеною перевіркою контролюючим органом встановлені порушення, на підставі яких складено податкове повідомлення-рішення та відмовлено у наданні бюджетного відшкодування. Не зважаючи на приписи чинного законодавства України та рішень суду про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість були перераховані позивачу лише 31.08.2016 року. Починаючи з дати винесення ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року по справі №804/13028/14, з врахуванням часу, передбаченого на подання висновку та здійснення бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів, з 05.01.2015 року по 31.08.2016 року на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість нараховується пеня на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що становить 3798181,37 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпротрансмаш" пеню за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 27.03.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 4681634,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпротрансмаш" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 67455,70 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Державна податкова інспекція у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (відповідач-2 зі зміненою назвою) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в задоволеній частині позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ч.2 ст.99 КАС України чітко встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи та відступ від даної норми не передбачено, тоді як позивач у з'яві про збільшення позовних вимог зазначив, що право позивача на бюджетне відшкодування було порушено, ще у лютому 2014 року. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, проте в задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду було відмовлено.

У разі неузгодження контролюючим органом сум податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов'язання з бюджетного відшкодування податку в частині узгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Законами України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не передбачені видатки у вигляді пені за прострочення погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість". Позовні вимоги стосуються стягненню коштів з державного бюджету України, тому правовідносини, що виникають у зв'язку з поданням позовної заяви відносяться до сфери бюджетних правовідносин і застосуванню норм Бюджетного кодексу України у цьому випадку є обов'язковим.

Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що з 19.02.2014 року по 12.03.2014 року відповідачем-2 було проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ "Дніпротрансмаш" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року, за результатами якої 19.03.2014 року складено акт №958/15-1/21882406.

У ході проведення позапланової документальної виїзної перевірки ПрАТ "Дніпротрансмаш" встановлено порушення вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, ПрАТ "Дніпротрансмаш" не має права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по уточнюючим розрахункам за серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року в сумі 8302707 грн., в тому числі за серпень 2012 року - 4447902 грн., вересень 2012 року - 1289958, грн., жовтень 2012 року - 898064 грн., листопад 2012 року - 1666783 грн.

На підставі висновків наведеного акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська винесено податкове повідомлення-рішення від 18.04.2014 року за № про відмову у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 8302707 грн.

Питання правомірності винесення вказаного податкового повідомлення-рішення було предметом розгляду у справі №804/13028/14.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 року по справі №804/13028/14 за позовом ПрАТ "Дніпротрансмаш" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління державного казначейства у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2014 року, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року по справі №804/13028/14 апеляційні скарги ПрАТ "Дніпротрансмаш" та Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишені без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 року по справі №804/13028/14 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2015 року К/800/7055/15 (справа першої інстанції №804/13028/14) касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року залишено без змін.

У вказаних судових рішеннях зазначено про те, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 8302707 грн., однак на день вирішення спору обов'язок відповідача щодо надання органу державного казначейства висновку, на підставі якого здійснюється бюджетне відшкодування, не виник, отже, відповідна вимога позивача є передчасною, адже фактично порушення права позивача на отримання зазначеної суми бюджетного відшкодування з ПДВ з боку органів Державної казначейської служби України, станом на час звернення до суду та розгляду справи, не має.

З матеріалів справи також встановлено, що ПрАТ "Дніпротрансмаш" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року по справі №804/15614/15 адміністративний позов ПрАТ "Дніпротрансмаш" задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо неподання до Управління державного казначейства у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Управління державного казначейства України у Дніпропетровській області висновку із визначенням суми податку на додану вартість у розмірі 8302707 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок Приватного акціонерного товариства "Дніпротрансмаш" ().

- зобов'язано Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надати до Управління державного казначейства у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Управління державного казначейства України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 8302707 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок Приватного акціонерного товариства "Дніпротрансмаш" ();

- вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 року по справі №804/15614/15 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі №804/15614/15 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 року у справі №804/15614/15.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 8302707 грн., скасовано висновки про відсутність у позивача підстав для отримання бюджетного відшкодування та зобов'язано ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська надати до Управління державного казначейства у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Управління державного казначейства України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 8302707 грн., що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

Порядок здійснення бюджетного відшкодування на користь платника податків визначений нормами Податкового кодексу, у пункті 200.12 статті 200 якого визначено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З наданої суду копії реєстру висновків про суми відшкодування податку на додану вартість, переданих до органів Державної казначейської служби України, вбачається, що висновки на загальну суму 8302707 грн. були сформовані та передані Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області 05.07.2016 року.

Повністю суми бюджетного відшкодування надійшли на рахунок позивача 31.08.2016 року платіжними дорученнями №1366, №1367, №1368, №1369, №1370, що підтверджується довідкою від 16.09.2016 року №4182/10-2, виданою ПАТ "Радабанк" (т.1 а.с.30).

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Визначаючи строки виплати пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, слуд виходити із того, що податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2014 року, прийняте за наслідками проведеної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, скасовано в судовому порядку, а тому висновки акту перевірки про відсутність права позивача на отримання бюджетного відшкодування є протиправними та недійсними, а оскільки пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України передбачено обов'язок контролюючого органу протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, то з першого дня закінчення перевірки, оформленої актом від 19.03.2014 року №958/15-1/21882406 починається перебіг обов'язків контролюючого органу щодо складання відповідного висновку.

Судом встановлено, що перевірку, оформлену актом від 19.03.2014 року №958/15-1/21882406, було проведено у період з 19.02.2014 року по 12.03.2014 року, а тому у період з 13.03.2014 року по 19.03.2014 року включно, контролюючий орган мав надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Висновок було подано 05.07.2016 року через наявність судового оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результати перевірки.

Колегія суддів погоджується з тим, що оскільки в судовому порядку визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування, то протиправний висновок акту перевірки, несвоєчасне подання висновку із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету, відбулось не з вини позивача, а через протиправні дії контролюючого органу, оформлені висновком до акту перевірки від 19.03.2014 року №958/15-1/21882406, а тому відповідний висновок органу казначейства мав бути поданий у п'ятиденній період після закінчення перевірки, що підтвердила б право позивача на відшкодування заявленого ПДВ, тобто з 13.03.2014 року по 19.03.2014 року включно, оскільки судом встановлено, що висновок контролюючого органу мав бути позитивним.

Згідно пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

З наведеного вбачається, що на орган казначейства покладається обов'язок перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

З огляду на те, що періодом для подачі висновку контролюючим органом до органу казначейства був період з 13.03.2014 року по 19.03.2014 року включно, то з 20.03.2014 року по 26.03.2014 року включно Управлінням державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області повинні були бути перераховані кошти на поточний банківський рахунок платника податку.

Однак, оскільки до граничного строку, коли мали відбутись виплати, кошти перераховані не були на підставі протиправного податкового повідомлення-рішення № від 18.04.2014 року, то суд вважає, що 27.03.2014 року - є строком з якого має розпочинатись нарахування пені за несвоєчасне здійснення виплати суми бюджетного відшкодування з ПДВ, по 31.08.2016 року - фактичний день виплати сум бюджетного відшкодування з ПДВ.

Розраховуючи суму пені, що підлягає стягненню на користь позивача, слід виходити з наступної формули: пеня = сума боргу (8302707 грн.) х ставка пені, встановлено постановою Національного банку України х 120% (розмір пені, встановлений пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України) / 365 днів х кількість днів дії ставки Національного банку України у відповідному розмірі:

- з 27.03.2014 року по 14.04.2014 року - 19 днів, діяла ставка 6,50% річних, сума пені складає 33711,27 грн.;

- з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 93 дні, діяла ставка 9,50% річних, сума пені складає 241165,21 грн.;

- з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 119 днів, діяла ставка 12,50% річних, сума пені складає 406036,50 грн.;

- з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року - 85 днів, діяла ставка 14% річних, сума пені складає 324829,19 грн.;

- з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року - 26 днів, діяла ставка 19,50% річних, сума пені складає 138393,61 грн.;

- з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року - 177 днів, діяла ставка 30% річних, сума пені складає 1449447,92 грн.;

- з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 28 днів, діяла ставка 27% річних, сума пені складає 206362,08 грн.;

- з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року - 35 днів, діяла ставка 22% річних, сума пені складає 210183,60 грн.;

- з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року - 49 днів, діяла ставка 22% річних, сума пені складає 294257,03 грн.;

- з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року - 42 дні, діяла ставка 22% річних, сума пені складає 252220,32 грн.;

- з 29.01.2016 року по 03.03.2016 року - 35 днів, діяла ставка 22% річних, сума пені складає 210183,60 грн.;

- з 04.03.2016 року по 21.04.2016 року - 49 днів, діяла ставка 22% річних, сума пені складає 294257,03 грн.;

- з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року - 35 днів, діяла ставка 19% річних, сума пені складає 181522,20 грн.;

- з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року - 28 днів, діяла ставка 18% річних, сума пені складає 137574,72 грн.;

- з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року - 35 днів, діяла ставка 16,50% річних, сума пені складає 157637,70 грн.;

- з 29.07.2016 року по 31.08.2016 року - 34 дні, діяла ставка 15,50% річних, сума пені складає 143852,92 грн.

Таким чином, сума пені з 27.03.2014 року по 31.08.2016 року складає 4681634,90 грн.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки визначена позивачем бездіяльність відповідача мала місце та не спростована в судовому засіданні належними засобами доказування.

Контролюючий орган, не забезпечивши своєчасне складення та направлення відповідного висновку, порушив статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", а саме право на мирне володіння особою своїм майном, що також є невід'ємним правом на повагу до своєї власності.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном.

Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Судом не була встановлена розумна соразмірність між використаними засобами та тією метою, на яку податковим органом була направлена міра, що обмежила позивача у реалізації права власності на своє майно.

Належить зазначити також порушення суб'єктом владних повноважень принципу захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

Сприяття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як відзначив Європейський суд принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення пені з Державного бюджету України на користь ПрАТ "Дніпротрансмаш" за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 27.03.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 4 681 634,90 грн.

Згідно з ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог сторонами не оскаржено, то воно підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує.

Податкова інспекція та орган казначейства в цій справі є суб'єктами владних повноважень, які повинні діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, проте Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не здійснено дій, покладених на нього відповідно до Податкового кодексу України, тому колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву про бюджетне відшкодування 14 лютого 2014 року, однак, проведеною перевіркою контролюючого не встановлено право позивача на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ за поданою заявою.

Під час судового оскарження вказаних дій відповідача, судами відновлене право позивача на отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку не відшкодовані платником протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю з бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відтак, вказане порушення носить триваючий характер, оскільки борг щодо сум невідшкодованого ПДВ у держави перед позивачем існував тривалий час, у період якого позивач в судовому порядку оскаржував дії відповідача щодо такого невідшкодування, то відповідно і суми пені нараховувались весь цей період часу.

Днем погашення боргу є 31.08.2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся 20.09.2016 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду з дати погашення боргу.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі №804/6138/16 за позовом Приватного підприємства "Дніпротрансмаш" до Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного Державного казначейства у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 липня 2017 року, в повному обсязі ухвала виготовлена 24 липня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді І.В.Юрко

В.А.Шальєва