Справа № 574/1468/16-а
Суддя: Куцан В. М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 574/1468/16-а
Провадження №2-а/574/5/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого Куцан В.М.

з участю секретаря Кошелєвої Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Скорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №150136 від 26.04.2016 щодо припинення виплати їй пенсії призначеній згідно абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та зобов'язати поновити виплату зазначеної пенсії з 26 квітня 2016 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в адміністративному позові. Про порушення своїх прав вона дізналася лише у грудні 2016 року коли отримала листа з пенсійного фонду про припинення виплати пенсії. Перед цим, їй відповідали, що роблять якість перевірки, а тому вона не могла вважати підозрювати, що їй взагалі припинили виплату раніше призначеної пенсії.

Представник відповідача Скорик Л.В. не визнаючи позову зазначила, що дійсно з 26.02.2016 року позивачці була призначена пенсія за віком згідно абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Однак розпорядженням №150136 від 26.04.2016 року виплату зазначеної пенсії було припинено, оскільки чоловік позивачки в період коли проходив військові збори та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не був військовослужбовцем, а мав статус військовозобов'язаного. Про припинення виплати пенсії позивачку письмово не повідомляли, однак з квітня 2016 року вона перестала отримувати пенсію, а тому вважала, що суд необґрунтовано поновив їй строк для звернення до суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що 26.02.2016 року ОСОБА_1 було призначено дострокову пенсію за віком згідно абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Розпорядженням Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №150136 від 26.04.2016 року виплату зазначеної пенсію було припинено з тих підстав, що її чоловік був призваний на військові збори для участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і не набув статусу військовослужбовця (а.с.7).

Надаючи правову оцінку діям відповідача суд звертає увагу на таке.

Згідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років мають, зокрема, дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ встановлює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (ст.3 Закону №2011-ХІІ).

Статтею 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.

З матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, інвалідом третьої групи та мав право на пільги і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується показами сторін, відповідними посвідченнями, свідоцтвом про укладення шлюбу, довідкою Буринської міської ради, свідоцтвом про смерть (а.с.20-23,25,26)

Згідно архівної довідки №4328 від 14.11.1995 року, виданої Центральним архівом Міністерства оборони України, мобілізаційного припису, військового квитка та картки обліку доз радіаційного опромінення, ОСОБА_3 у складі військової частин №18576 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період із 28.05.1986 року по 20.06.1986 року (а.с.15- 19).

Експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії від 17.12.2015 року встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.24).

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин та чітко визначає коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, в розумінні статті 10 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» військовозобов'язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.

Таким чином суд приходить до висновку, що померлий чоловік позивачки мав статус військовослужбовця відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, можливість призначення пільгової пенсії, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, не пов'язується з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Судом встановлено, що позивачка після смерті чоловіка повторний шлюб не брала, є дружиною військовослужбовця, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, досягла 50-річного віку, має загальний стаж роботи більше 20 років, що також вбачається з трудової книжки, відомостей пенсійного фонду про застраховану особу (а.с.8-14).

Системний аналіз наведених законодавчих норм та фактичних обставин справи встановлених судом дає підстави зробити висновок про наявність в позивачки права на призначення пенсії відповідно до абзацу шостого пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеній у Постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року № 21-1887а16.

Відтак, прийняте Буринським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області розпорядження №150136 від 26.04.2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заперечень відповідача в частині його дискреційних повноважень в контексті вимог позивачки про скасування спірного розпорядження, яким було припинення виплату пенсії останній, суд приходить до наступного.

Повноваження відповідача щодо призначення пенсії визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними Порядками.

Системний аналіз положень цього закону, а також ст. 44, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, дає підстави дійти до висновку, що за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення (перерахунок) чи про відмову у призначенні (перерахунку) раніше призначеної пенсії.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом вказаної правової норми вбачається, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом.

При цьому ст.162 КАС України передбачено можливість суду у разі задоволення адміністративного позову прийняти постанову про скасування або визнання нечинним рішення суб'єкта владних повноважень.

Також суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Зокрема, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Між тим, судом встановлено та не оспорюється відповідачем, позивачці з дотриманням процедури її звернення з належно оформленою заявою про призначення пенсії та надання пенсійному органу всіх документів на підтвердження такого права, було призначено пенсію відповідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак з огляду на те, що відповідач безпідставно, в порушення ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» припинив виплату раніше призначеної пенсії» суд вважає, що позивачка обрала належний спосіб захисту.

При цьому доводи відповідача про необґрунтоване поновлення їй строку для звернення до суду з адміністративним позовом також є належно не вмотивовані та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи встановлених судом.

Зокрема відповідач, як суб'єкт владних повноважень який заперечує проти адміністративного позову, в порушення ч.2 ст.71 КАС України, не навів та не надав суду жодного доказу про те, що позивачка після прийняття рішення №150136 від 26.04.2016 року про припинення виплати їй пенсії, була належними чином повідомлена про це відповідно до вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано представником відповідача, повідомлення про прийняте рішення щодо припинення виплати їй пенсії було направлено лише 05.12.2016 року.

Однак, на думку суду, позивачка могла сподіватися на дотримання відповідачем принципу юридичної визначеності на належне і своєчасне її повідомлення при позбавлене право на пенсійні виплати, які можна вважати «майном» в контексті дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року справа «Суханов та Ільченко проти України» ).

За таких обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду саме з 26.04.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 18, 71, 159-163, 186 КАС України, пунктом 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,

ч. 2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №150136 від 26.04.2016 щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 призначеній згідно абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язати Буринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 призначеній згідно абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи з 26 квітня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст постанови виготовлений 18.04.2017 року.