Справа № 754/12466/16-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Безименної Н.В., Епель О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Лівобережне об'єднане УПФУ) у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії відповідно Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати призначити пенсію починаючи з 29.09.2016.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши позивача та представника відповідача, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працює безперервно в органах прокуратури на прокурорських посадах починаючи з 01.08.1996 по теперішній час.

29.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Лівобережного об'єднаного УПФУ із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Листом № 14511/09 від 30.09.2016 року Лівобережне об'єднане УПФУ відмовило позивачу в призначенні пенсії, у зв'язку з відсутністю законних підстав для її призначення, відповідно до норм чинного законодавства (а.с.7).

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до пенсійного органу з відповідною заявою позивач мала право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки остання має загальний та спеціальний стаж в органах прокуратури, який дає право на призначення пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту - Закон № 1697-VII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах прокуратури. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що їх служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, а тому це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Отже, обов'язковою умовою для призначення пенсії ОСОБА_2, відповідно до Закону № 1697-VII, є наявність у останньої вислуги років - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, вбачається з копії трудової книжки позивача та підтверджується копією довідки Генеральної прокуратури України №11/1-419-17 від 05.07.2017, яка міститься в матеріалах справи, починаючи з 01 серпня 1996 року ОСОБА_2 безперервно працює в органах прокуратури України на прокурорських посадах по теперішній час, а саме:

- стажиста - помічника прокурора Кривоозерського району Миколаївської області;

- старшого помічника прокурора Кривоозерського району Миколаївської області;

- помічника прокурора Миколаївської області з організації роботи і координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі зі злочинністю;

- старшого прокурора організаційно-контрольного відділу прокуратури Миколаївської області;

- начальника відділу представництва інтересів громадян та держави в судах управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Миколаївської області;

- начальника відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури Миколаївської області;

- начальника відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Миколаївської області;

- прокурора відділу представництва громадян та держави в суді управління організації представництва Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України;

- заступника начальника відділу нагляду за додержанням земельного законодавства та представництва інтересів держави і громадян в суді у цій сфері Головного управління нагляду за додержанням законів щодо прав і свобод Та захисту інтересів держави Генеральної прокуратури України;

- начальника відділу представництва громадян та держави в суді управління Організації Представництва Головного управління представництва в суді, захисту інтересів Громадян та держави при виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України;

- начальника управління організації представництва Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при - виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України;

- заступника начальника управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України;

- заступника начальника управління представництва інтересів громадян та держави в суді Генеральної прокуратури України;

- заступника начальника управління представництва інтересів громадян або держави в суді Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави в судах Генеральної прокуратури України.

Крім того, згідно із положеннями ст.ст. 3, 5, 46, 50-1, 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який був чинним у період проходження ОСОБА_2 служби в органах прокуратури з 1996 року, та положеннями ст.ст. 2, 5, 7, 15, 16, 19, 86 чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII усі вищезазначені посади, які обіймала позивач, за своїм правовим статусом відносяться до категорії посад «прокурорів», а період перебування на яких підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах прокурорів для пенсійного забезпечення за вислугу років згідно із вимогами та в порядку, визначених цими Законами.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що на день звернення (29.09.2016), ОСОБА_2 мала право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, оскільки загальний та спеціальний стаж роботи в органах прокуратури останньої відповідає вимогам наведеної правової норми.

Щодо тверджень апелянта про відсутність права у позивача на пенсію, у зв'язку з правовими положеннями п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 відповідно до яких з 01.06.2015 скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У рішеннях Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 КСУ наголошено на тому, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 1697-VII, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання у виконанні службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Отже, починаючи з 15.07.2015 року введено в дію новий Закон № 1697-VII, яким регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, зокрема статтею 86.

Між тим, будь-яких змін до ст. 86 Закону № 1697-VII, в частині відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугою років законодавцем не внесено та не прийнято.

Таким чином, положення згадуваної статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців звертатися до органів Пенсійного фонду України з вимогою призначення відповідної пенсії за вислугою років.

Натомість, на момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213- VIII від 02.03.2015 року та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Отже, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213- VIII від 02.03.2015 року не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який вступив в дію тільки з 15.07.2015 року, а тому в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України він є спеціальний законом, який на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії, як за вислугу років так і за віком, відповідно до ст. 86 цього Закону, оскільки він введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадків коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_2 має право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону № 1697-VII починаючи з моменту звернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку, Лівобережним об'єднаним УПФУ, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії відповідно до правових положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: Н.В. Безименна

О.В. Епель

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Безименна Н.В.

Епель О.В.