Справа № 813/2110/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року № 813/2110/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представник позивача Венгерак Р.А.,

представника відповідача Міклюш Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства зобмеженоювідповідальністю «Явір-Інвест.» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» (надалі по тексту - позивач) до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі по тексту - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057.00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014.00 грн.; та податкового повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881 грн.

Ухвалою судді від 15.06.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Позивач з посиланням на викладені обґрунтування у позовній заяві від 09 червня 2017 року просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057.00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014.00 грн.; та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881 грн. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Явір-Інвест.» судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі згідно квитанції

Вважає вказані рішення протиправними з огляду на наступне.

ТзОВ «Явір-Інвест.» () зареєстроване, як юридична особа, основним видом економічної діяльності названого підприємства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є організація виробництво олії та тваринних жирів.

На підставі направлень від 12.04.2017 року, виданих Головним управлінням ДФС у Львівській області, відповідно до вимог підп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст. 77, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Явір-Інвест.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 15.05.2017 року 567/13-01-14-02/38380596.

ТзОВ «Явір-Інвест.» здійснює свою господарську діяльність за адресою с. Бердихів, вул. Промислова, 8, Яворівського району, Львівської області та здійснює діяльність по виробництву олії та тваринних жирів, а також оптову торгівлю зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.

24 березня 2016 року між ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ» «Сокар Плюс» укладено договір поставки №24-03, згідно якого ТзОВ «Сокар Плюс», надалі «Постачальник», в особі директора Прокопіва В.Б., який діє на підставі статуту та ТзОВ «Явір-Інвест.», іменований «Покупець» в особі директора Хархаліса В.Р., що діє на підставі статуту уклали договір про наступне:

«Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця Товар, асортимент та ціна якого, визначені у рахунку-фактурі та/або Специфікації, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити замовлений товар».

ТзОВ «Явір-Інвест.» було надано для проведення перевірки видаткові накладні, якими задокументовано придбання насіння сої. Кожен вантаж сої супроводжувався товарно-транспортною накладною. Згідно платіжних доручень ТзОВ «Явір-Інвест.» перерахувало ТзОВ «Сокар Плюс» грошові кошти на суму 7 676 822.37 грн. На виконання вимог закону сторони (ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ «Сокар Плюс») зареєстрували в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні щодо вказаних поставок.

Позивач нагаолосив, що згідно податкових накладних ТзОВ «Сокар Плюс» в період з 4 кварталу 2015 року по 3-ій квартал 2016 року включно закупило в ТзОВ «Фортуна Трейд ЛТД», ТзОВ «ОКСІ-ЛАЙФ», ТзОВ «СЕТРОУ», ТзОВ «Ю ЕМ ДЖІ Девелопмент» ТзОВ «Успіх-Ла», ТзОВ «Аграрна компанія «Зернові традиції» Селянське (фермерське) господарство «Яструб» сою на загальну суму 7 109 044,17 грн. в тому числі ПДВ 1 184 841.67 грн. У зв'язку із наявністю вказаних зареєстрованих податкових накладних наше товариство було впевнене в наявності у постачальника ТзОВ «Сокар Плюс» сої для закупівлі позивачем.

Отже, висновок відповідача про відсутність у ТзОВ «Сокар Плюс» доказів наявності товару сої для продажу нашому товариству не відповідає дійсним обставинам справи.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем ТзОВ «Явір-Інвест.» та його контрагентом ТзОВ «Сокар Плюс» підтверджується долученими до позовної заяви первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема Договором поставки № 24-03 від 24 березня 2016 року, укладеним між ТзОВ «Сокар Плюс» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; видатковими накладними; платіжними дорученнями, податковими накладними, Договором про перевезення № П-14/06/02 від 02 червня 2014 року, укладеним між ТзОВ «Агролайф Корми» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; Договором транспортного перевезення № 010714-58 від 01 липня 2014 року, укладеного між ТзОВ «ТрансКомпані» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; Договорами-замовленнями на перевезення автомобільним транспортом в межах України; актами виконаних робіт (наданих послуг) по перевезенню вантажу; платіжними дорученнями про оплату послуг перевезення; платіжними дорученнями на оплату наданих послуг перевезення; податковими накладними; протоколами випробувань, що долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просили їх задовольнити.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано до суду заперечення на адміністративний позов, в якому обгрунтовується законність оспорюваних податкових повідомленнь-рішеннь.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зазначену правову позицію у повному обсязі та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, з урахуванням виниклих спірних правовідносин, заслухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Судом всьтановлено, що ТзОВ «Явір-Інвест.» () зареєстроване, як юридична особа, основним видом економічної діяльності названого підприємства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є організація виробництво олії та тваринних жирів.

ТзОВ «Явір-Інвест.» здійснює свою господарську діяльність за адресою с. Бердихів, вул. Промислова, 8, Яворівського району, Львівської області та здійснює діяльність по виробництву олії та тваринних жирів, а також оптову торгівлю зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.

На підставі направлень від 12.04.2017 року, виданих Головним управлінням ДФС у Львівській області, відповідно до вимог підп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст. 77, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Явір-Інвест.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 15.05.2017 року 567/13-01-14-02/38380596

У висновках цього акта перевірки контролюючий орган зазначив про порушення позивачем:

1)п.п..134.1.1. п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України, наслідком чого стало заниження доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, що призвело до заниження об'єкта оподаткування на загальну суму 6 397 352 грн., в тому числі за 2016 рік (4 квартал) - на суму 6397 352 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємства за вказаний період на загальну суму 1 151 523 грн., в т.ч. за 2016 рік (4 квартал) - 1 151 523 грн.

2)п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 1 324 057 грн., внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 1 324 057 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057.00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014.00 грн.; та податкове повідомлення-рішення № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881 грн.

Вказані рішення були отримані позивачем поштою 06 червня 2017 року.

Не погоджуючи із даними рішеннями, 12 червня 2017 року позивач оскаржив вказані рішення Головного управління ДФС у Львівській області в Львівський окружний адміністративний суд.

24 березня 2016 року між ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ» «Сокар Плюс» укладено договір поставки №24-03, згідно якого ТзОВ «Сокар Плюс», надалі «Постачальник», в особі директора Прокопіва В.Б., який діє на підставі статуту та ТзОВ «Явір-Інвест.», іменований «Покупець» в особі директора Хархаліса В.Р., що діє на підставі статуту уклали договір про наступне:

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця Товар, асортимент та ціна якого, визначені у рахунку-фактурі та/або Специфікації, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити замовлений товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору Поставка товару здійснюється Постачальником на підставі Замовлення, складеного в довільній формі, де вказується асортимент, кількість, місце поставки (передачі) Товару, що повинен бути поставлений Постачальником. Замовлення надсилається Постачальнику факсом чи електронною поштою. Підтвердження прийняття замовлення є виставлення Постачальником рахунку-фактури».

ТзОВ «Явір-Інвест.» було долучено до матеріалів справи видаткові накладні, якими задокументовано придбання насіння сої. Кожен вантаж сої супроводжувався товарно-транспортною накладною. Згідно платіжних доручень ТзОВ «Явір-Інвест.» перерахувало ТзОВ «Сокар Плюс» грошові кошти на суму 7 676 822.37 грн. На виконання вимог закону сторони (ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ «Сокар Плюс») зареєстрували в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні щодо вказаних поставок.

Судом встановлено, що згідно податкових накладних ТзОВ «Сокар Плюс» в період з 4 кварталу 2015 року по 3-ій квартал 2016 року включно закупило в ТзОВ «Фортуна Трейд ЛТД», ТзОВ «ОКСІ-ЛАЙФ», ТзОВ «СЕТРОУ», ТзОВ «Ю ЕМ ДЖІ Девелопмент» ТзОВ «Успіх-Ла», ТзОВ «Аграрна компанія «Зернові традиції» Селянське (фермерське) господарство «Яструб» сою на загальну суму 7 109 044,17 грн. в тому числі ПДВ 1 184 841.67 грн.

Отже, висновок відповідача про відсутність у ТзОВ «Сокар Плюс» доказів наявності товару сої для продажу позивачу не відповідає дійсним обставинам справи.

Реальність проведених між ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ «Сокар Плюс» господарських операцій по постачанню сої підтверджується господарськими операціями з перевезення вантажу, здійсненими на підставі укладених між ТзОВ «Явір-Інвест.» договорами перевезення вантажу з перевізниками ТзОВ «Агролайф Корми» () від 02 червня 2014 року та ТзОВ «ТрансКомпані» () від 01 липня 2014 року.

Згідно вказаних договорів перевізник зобов'язується надати Замовнику (ТзОВ «Явір-Інвест.») послуги по перевезенню вантажу на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору транспортного перевезення, перевізниками надано послуги з транспортування сої в пункти призначення, що підтверджується Договорами-замовленням, товарно-транспортними накладними, актами виконаних робі, податковими накладними. Дані факти можуть підтвердити свідки.

В Договорах-замовленнях на перевезення автомобільним транспортом в межах України, укладених між ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ «Транс Компані» в період з березня 2016 року по липень 2016 року чітко зазначається маршрут перевезення, найменування товару (соя), вага та об'єм вантажу, дата і час завантаження, термін доставки, контактна особа Вантажоодержувача, марка автомобіля та водій. Кожен договір-замовлення відповідає товарно-транспортній накладній, оформленій при здійсненні вантажних перевезень. Кожна послуга транспортного перевезення підтверджується актом виконаних робіт та оплачена Замовником, що підтверджується платіжними дорученнями та податковими накладними.

Кожна партія поставленого товару (сої) проходила зважування в приміщеннях за адресою с. Бердихів, вулиця Промислова, 8, Яворівського району, Львівської області, їй присвоювався номер партії та зразок з цієї партії сої передавався на проведення випробування в лабораторію. Між ТзОВ «Явір-Інвест.» та ТзОВ «Агролайф Корми» укладено договір про надання послуг № 05/01/16 від 05 січня 2016 року, згідно якого Виконавець надає Замовнику послуги по проведенню дослідження (аналізу) сировини та готової продукції (Договір та протоколи випробувань додаються до позову).

Виготовлена з поставленої сої продукція була в подальшому реалізована нашим контрагентам-покупцям з метою отримання прибутку (даний факт підтверджується договорами та доказами проведення відповідної господарської операції), що підтверджується долученими до справи договорами та податковими накладними.

Приймаючи рішення в даній адміністративній справі, суд виходив з наступного.

Згідно з підп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумною економічною причиною (діловою метою) в розумінні підп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з підп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначено ст.198 ПК України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

У п.201.7 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з п.201.10 цієї ж статті, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПК України. Так, за змістом положення п.44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV).

Згідно зі ст.1 Закону №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-ХIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.9 цього ж Закону Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Визначальною ж ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту придбання робіт (послуг), відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів. Реальність, в свою чергу, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні роботи (послуги) отримано від указаних у первинних документах контрагентів.

А тому, з метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит, слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

Судом встановлено, що факт здійснення господарських операцій між позивачем ТзОВ «Явір-Інвест.» та його контрагентом ТзОВ «Сокар Плюс» підтверджується долученими до позовної заяви первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема Договором поставки № 24-03 від 24 березня 2016 року, укладеним між ТзОВ «Сокар Плюс» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; видатковими накладними; платіжними дорученнями, податковими накладними, Договором про перевезення № П-14/06/02 від 02 червня 2014 року, укладеним між ТзОВ «Агролайф Корми» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; Договором транспортного перевезення № 010714-58 від 01 липня 2014 року, укладеного між ТзОВ «ТрансКомпані» та ТзОВ «Явір-Інвест.»; Договорами-замовленнями на перевезення автомобільним транспортом в межах України; актами виконаних робіт (наданих послуг) по перевезенню вантажу; платіжними дорученнями про оплату послуг перевезення; платіжними дорученнями на оплату наданих послуг перевезення; податковими накладними; протоколами випробувань, показами свідків.

Суд вважає, що надані документи не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені в акті перевірки обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

З акта перевірки від 15 травня 2017 року вбачається, що основними мотивами для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій за період, що перевірявся, є інформація, що згідно реєстру облікових карток суб'єктів фіктивного підприємництва порушена кримінальна справа відносно ТзОВ «Сокар Плюс» за фактом скоєння злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України. В зв'язку з цим ТзОВ «Сокар Плюс» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, віддаленості контрагентів один від одного, відсутності необхідних транспортних засобів та майна, недостатності чисельності трудових ресурсів.

Однак такі висновки відповідача, викладені в Акті перевірки від 15 травня 2017 року є необґрунтованими, з огляду на те, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Твердження фіксальної служби про відсутність у спірного контрагента необхідних умов для досягнення результатів господарської, економічної діяльності, технічного, робітничого персоналу, власних складських приміщень, виробничих активів або інших основних засобів, транспортних засобів, самі по собі не є доказом безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності підприємства як платника податків; ці доводи є оцінкою контрагента, за дії та поведінку яких позивач не може нести відповідальність.

Щодо посилань відповідача на те, що в представлених ТзОВ «Явір-Інвест.» до перевірки товарно-транспортних накладних не повно зазначені обов'язкові реквізити (такі як: посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, повної адреси населеного пункту завантаження), хочемо зазначити наступне: сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

При цьому в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.

В той же час, суд враховує, що ПК України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Таким чином, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту, є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Підставою ж для формування позивачем податкового кредиту були податкові накладні встановленої форми та змісту, виписані ТзОВ «Сокар Плюс» за наслідками операцій з постачання товару. Вказані накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Будь-яких зауважень щодо їх оформлення відповідач не зазначав ні в акті перевірки від 15 травня 2017 року.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.07.2015 року (справа №821/2809/13-а), результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

26 червня 2017 року слідчим з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних поводжень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області Денькович С.Б. винесено постанову про закриття кримінального повадження №0000133.

У вказаній постанові встановлено, що Проведеним аналізом коштів по рахунках ТОВ «Сокар Плюс» встановлено, що кошти отримані від ТОВ «Явір-Інвест.» на виконання договору порставки сільськогосподарської продукції, використанні ТОВ «Сокар Плюс» для здійснення своєї безпосередньої господарської діяльності, а саме закупівлю сільськогосподарської продукції.

Крім того, проведеним аналізом вилучених документів встановлено, що останні складені у відповідності до вимог чинного законодавства з усіма необхідними реквізитами та підтверджують факти реалізації ТОВ «Сокар Плюс» в період 2016 року, сільськогосподарської продукції (сої) в адресу ТОВ «Явір-Інвест.»

Проведеним аналізом руху коштів по рахунках ТОВ «Явір-Інвест.» встановлено, в період 2016 року здійснювалося перерахування коштів на розрахункові рахунки ТОВ «Сокар Плюс» відповідно до укладених договорів з призначенням платежу «за сою».

Європейським судом з прав людини при розгляді справ зазначено, що «…платник податку не повинен відповідати за невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушили справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності».

Постановою про закриття кримінального провадження від 26 червня 2017 року встановлено, що оскільки нарахування контролюючим органом відстуні, заборгованість ТОВ «Явір-Інвест.» перед бюджетом відсутня, відповідно відсутня кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 212 КК України, а саме діяння, що призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням підтверджено господарську діяльність ТОВ «Явір-Інвест.» по взаєморозрахунках з ТОВ «Сокар Плюс» первинними документами, заборгованості по сплаті податків нема, відсутня суб'єктивна сторона реального прямого умислу на вчинення службовими особами підприємства умисного ухилення від сплати податків, зборів чи інших платежів, що входять в систему оподаткування.

Постановою встановлено, що проведеним повним, всебічним та неупередженим дослідженням всіх оставин даного кримінального провадження, а також дослідженням та оцінкою показань та документів, які стосуються цього провадження, у їх сокупності не встановлено в діях службових осіб ТОВ «Явір-Інвест.» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Окрім того, слід враховувати позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Суд вважає, що наведені відповідачем аргументи в акті перевірки від 15 травня 2017 року не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Явір Інвест.» та ТзОВ «Сокар Плюс».

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов переконання, що оскаржувані рішення

Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057.00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014.00 грн.; та податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при винесенні щодо позивача оскаржуваних рішень дотримані були не в повній мірі, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в судовому засіданні правомірності винесених рішень суду не довів.

Тому, враховуючи наведені недоліки при адмініструванні позивача та порушення при винесенні щодо нього рішень Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057.00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014.00 грн.; та податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 червня 2017 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881 грн.суд дійшов переконання про протиправність дій відповідача - ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями (податку на додану вартість) на 1 324 057,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331 014,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 06 червня 2017 року №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням (податку на прибуток) на 1 151 523,00 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287 881, 00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 46 417 (сорок шість тисяч чотириста сімнадцять) грн. 13 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 липня 2017 року.