Справа № 804/2189/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 р. Справа № 804/2189/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
Судді Судді секретаря судового засіданняЗахарчук -Борисенко Н.В., Турлакової Н.В., Безрученко К.В.,
представника позивача: представника відповідача -1: представника відповідача -2: Коноваленко О.В., Баранник О.В., Баранник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Платінум» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, визнання протиправним та скасування рішення -
В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивачем зазначено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія Платінум» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, результати якої зафіксовані в акті від 16.12.2016 №717/04-36-14-01/36441363. Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій ТОВ «Компанія Платінум» із ТОВ «Гордон -Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон», однак такі доводи перевіряючих не мають під собою ні фактичного, ні правового обґрунтування, оскільки всі правовідносини були реальними та підтверджується необхідними первинними документами, які є в наявності у ТОВ «Компанія Платінум».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2017 відкрито провадження у справі № 804/2189/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2017 на 15:30. Останнє судове засідання відбулось 27.06.2017.
Відповідач -2 заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову та зазначив, що рішення про результати розгляду скарги не є рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії) в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не може бути визнане неправомірним судом.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія Платінум» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, результати якої оформлені актом від 16.12.2016 №717/04-36-14-01/36441363.
Як видно з тексту акта перевірки, означені висновки ґрунтуються на встановленому перевіряючими факті нереальності господарських операцій ТОВ «Компанія Платінум» із ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон».
Окрім того, згідно податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Грандпостач Груп», здійснювало придбання запасних частин для імпортних автомобілів, накладні на придбання товарів, які в подальшому реалізовані ТОВ «Компанія Платінум» контрагентами - постачальниками ТОВ «Грандпостач Груп» не реєструвалися. У відношенні керівника означеного підприємства ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування за фактом фіктивного підприємництва; за її поясненнями, отриманими в ході досудового розслідування, вона жодної участі у здійсненні господарської діяльності ТОВ «Грандпостач Груп» не приймала.
У відношенні посадових осіб ТОВ «Гордон - Сервіс» та ТОВ «Проф Інком груп» також наявні досудові розслідування, кваліфіковані за ст.205 Кримінального кодексу України.
По взаємовідносинам з ТОВ «Жордон» до перевірки надані первинні документи: акти виконаних робіт, які не містять відомостей про фактично виконану роботу, в них відсутня інформація про кількість затраченого матеріалу для пакування та збереження вантажу, тариф на вантажно-розвантажувальні роботи, об'єм вантажно-розвантажувальних робіт, перелік використаного технічного обладнання для розвантаження, кількість чоловікогодин; місце надання послуг.
На підставі акта перевірки від 16.12.2016 №717/04-36-14-01/36441363 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення - рішення від 26.12.2016:
Порядок оскарження рішень контролюючих органів регламентований ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п.56.1 ст.56 ПК України).

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (п.56.3 ст.56 ПК України).

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п.56.8 ст.56 ПК України).

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту (п.56.9 ст.56 ПК України).

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (п.56.10 ст.56 ПК України).

Судом встановлено, що позивачем направлено, а Державною фіскальною службою України отримано скаргу ТОВ «Компанія Платінум» 10.01.2017 (вх. № 476/6).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.01.2017 №1102/6/99-99-11-01-01-25 строк розгляду скарги продовжено до 10.03.2017.

Оскаржене рішення Державної фіскальної служби України №4371/6/99-99-11-01-01-25 прийнято 02.03.2017, тобто, з дотриманням строку, визначеного положеннями ст. 56 ПК України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4371/6/99-99-11-01-01-25 в частині залишення без змін податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.12.2016 № та № фактично зводиться до незгоди позивача з означеними податковими повідомленнями - рішеннями від 26.12.2016 № та №, які є предметом розгляду у даній справі. Більш того, ані в позовній заяві, ні під час розгляду справи представник позивача не зазначив та не зміг пояснити суду, у чому саме полягає протиправність оскарженого рішення Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4371/6/99-99-11-01-01-25 та чим воно порушує права ТОВ «Компанія Платінум». За наведених обставин, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4371/6/99-99-11-01-01-25 в частині залишення без змін податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.12.2016 № та № не підлягає задоволенню судом.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 № (форми «Р») суд зазначає, що відповідно до положень пп. 60.1.3 п.60.1. ст.60 ПК України воно вважається відкликаним. Так, відповідно до вказаного пункту ст. 60 ПК України контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 № (форми «Р») є необґрунтованою та не підлягає задоволенню судом.

Суд погоджується з висновками відповідача, зробленими в акті від 16.12.2016 №717/04-36-14-01/36441363 та рішенням Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4371/6/99-99-11-01-01-25 щодо не спрямованості правочинів, укладених позивачем з ТОВ «Гордон -Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон» на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з таким.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, у якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Отже, надаючи оцінку правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 26.12.2016 № (форми «Р»), від 16.03.2017 № (форми «Р»), судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «Компанія Платінум» та ТОВ «Гордон -Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон». Щодо правовідносин між вказаними підприємствами судом встановлено таке.

У періоді, що перевірявся, позивач декларував взаємовідносини з придбання товарів у ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» та з придбання послуг у ТОВ «Жордон».

Господарські договори з означеними підприємствами не укладалися.

На підтвердження взаємовідносин позивача з ТОВ «Гордон - Сервіс» позивачем надані: видаткова накладна від 15.10.2014 № 706, податкова накладна від 15.10.2014 №706 на суму 17835,35 грн. (в т.ч. ПДВ - 2972,58 грн.).

На підтвердження взаємовідносин позивача з ТОВ «Проф Інком груп» позивачем надані видаткові накладні: від 02.06.2014 №18, від 03.06.2014 №30, від 04.06.2014 №35, податкові накладні: від 02.06.2014 №18 на суму 34893,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 5815,60 грн.), від 03.06.2014 №30 на суму 35634,48 грн. (в т.ч. ПДВ - 5939,08 грн.), від 04.06.2014 №35 на суму 498,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 81,60 грн.).

На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Грандпостач Груп» позивачем надані видаткові накладні: від 26.05.2014 №203, від 23.05.2014 №148, від 27.05.2014 №206, від від 22.05.2014 №142, від 05.05.2014 №89, податкові накладні: від 26.05.2014 №203 на суму 47174,40 грн. (в т.ч. ПДВ - 7862,40 грн.), від 23.05.2014 №148 на суму 56682,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 9447,00 грн.), від 27.05.2014 №206 на суму 55800,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 9300,00 грн.), від 22.05.2014 №142 на суму 49605,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 8267,60 грн.).

Означені документи судом не приймаються до уваги, з урахуванням наступного.

Всі перелічені документи від юридичних осіб підписані їх керівниками: від ТОВ «Гордон -Сервіс» - ОСОБА_10, від ТОВ «Проф Інком Груп» - ОСОБА_11 від ТОВ «Грандпостач Груп» - ОСОБА_9

Матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку із наявними ознаками фіктивності ТОВ «Гордон - Сервіс» ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 - ч.3 ст.212 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України зареєстроване кримінальне провадження №0000021 від 23.02.2015. В ході здійснення досудового розслідування за вказаним фактом, старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області Селіщевим А.А. 28.03.2015 допитано громадянина ОСОБА_10, який показав, що надав довіреність на представництво його інтересів невідомим йому особам, які, як виявилося в подальшому, здійснили на його ім'я реєстрацію суб'єкта господарювання ТОВ «Гордон - Сервіс», своє відношення до господарської діяльності зазначеного товариства ОСОБА_10 заперечив, пояснив, що жодних документів від вказаної юридичної особи не підписував та підприємницькою діяльністю не займався.

Також судом встановлено, що в ході досудового розслідування №0000071 від 08.08.2014,здійснюваного ОУ ДПІ у Дніпропетровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 20.12.2014 допитано громадянина ОСОБА_11, який за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником ТОВ «Проф Інком Груп». В ході допиту вказана особа показала, що за винагороду він надав свої документи для реєстрації суб'єкта господарювання - ТОВ «Проф Інком Груп», проте своє відношення до господарської діяльності зазначеного товариства заперечив, також вказав, що жодних документів бухгалтерського та податкового обліку від імені вказаної юридичної особи не підписував, розрахункові рахунки не відкривав, жодних договорів не укладав.

В матеріалах справи також містяться пояснення ОСОБА_13, від імені якої підписані всі надані ТОВ «Компанія Платінум» документи, складені ТОВ «Грандпостач Груп». Саме ОСОБА_13 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником ТОВ «Грандпостач Груп», зазначена особа пояснила, що за грошову винагороду зареєструвала суб'єкт господарювання ТОВ «Грандпостач Груп», однак жодного відношення до його фактичної діяльності не має, будь-яких договорів від імені зазначеного суб'єкта господарювання не укладала, первинних та документів бухгалтерського обліку не підписувала.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 26 січня 2016 року у справі №2а-15327/12/2670, статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Також, як зазначив Верховний Суд України в постанові від 14.06.2016 по справі № 826/14268/14 первинні документи, які стали підставою для формування Товариством податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та визначених пунктом 138.1 статті 138 ПК витрат є безпідставними.

Суд зазначає, що відсутність вироку, постановленого за фактом фіктивного підприємництва, не є свідченням реальності ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» як суб'єктів господарювання.

Аналогічна позиція з цього питання висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 01.06.2016 по справі № К/800/20518/15.

Крім того, при оцінці показів посадових осіб названих підприємств суд враховує і правовий висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові від 05.03.2012 (справа №21-421а11), відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У свою чергу, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 29.06.2016 по справі №К/800/27333/15, №К/800/26377/15 зазначив, що якщо первинні документи підписані особою, яка в рамках кримінального провадження дала покази про те, що вона не причетна до фінансово-господарської діяльності юридичної особи, таке виключає правомірність формування витрат та податкового кредиту на підставі документів, підписаних зазначеною особою. Вказана позиція суду збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в постановах від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (21-3788а15), від 17 листопада 2015 року у справі № 2а/3264/11/1070 (21-277а15), від 15 грудня 2015 року у справі № 826/467/14 (21-5206а15), від 13 жовтня 2015 року у справі № 825/4143/13-а (21-1200а15), від 02 грудня 2015 року у справі № 814/116/14 (32-3849а15), від 17 листопада у справі № 826/6391/13-а (21-1497а15).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі ВАС України від 02.06.2011 №742/11/13, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

За даними податкового органу ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» не подавалися звіти за формою 1-ДФ щодо нарахованого, утриманого, виплаченого доходу найнятим працівникам, що вказує на відсутність у зазначених підприємств трудових ресурсів для фактичного здійснення задекларованих з ТОВ «Компанія Платінум» господарських операцій. Також контрагентами - постачальниками позивача не подані балансові звіти за 2014 рік, що вказує на відсутність у них технічних та виробничих можливостей для здійснення господарських операцій з постачання товарів в адресу ТОВ «Компанія Платінум».

Окрім того, між сумою податкового кредиту ТОВ «Компанія Платінум», сформованого за наслідками господарських операцій з ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп», та грошовими зобов'язаннями вказаних підприємств існує розбіжність, оскільки ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» не сплачено грошове зобов'язання з ПДВ, за наслідками господарської взаємодії з позивачем.

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

На підтвердження транспортування товарів від ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» позивачем надані акти на перевезення вантажів від ТК «САТ», ПП «Нічний Експрес» та ТОВ «Нова Пошта», проте вказані документи не приймаються судом до уваги, оскільки не містять необхідних реквізитів, визначених ч.2 ст.9 Закону України.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України встановлено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (пункт 135.1. ст.135 ПК України).

Пунктом 135.2. ст. 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 136.1.1 та 136.1.2 п. 136.1 ст. 136 ПК України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство - продавець не є платником податку на додану вартість.

Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 Податкового кодексу України. Вказаною статтею встановлено наступне.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Як визначено в п. 138.2. ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4).

В п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі вищевикладеного, суд робить висновок про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії позивача з ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп» є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаними підприємствами не є реальними, оскільки судом не встановленого самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком Груп», ТОВ «Грандпостач Груп», якими б такі операції могли бути вчинені.

Також, у періоді, що перевірявся, позивач мав правовідносини з ТОВ «Жордон», яке виконувало на замовлення ТОВ «Компанія Платінум» вантажно - розвантажувальні роботи та послуги з тимчасового пакування вантажу, на підтвердження чого позивачем надані акти виконаних робіт: від 23.06.2016 №722 та від 30.06.2016 №722; податкові накладні від 30.06.2016 №940 на суму 50400,00 грн. ( в т.ч. ПДВ - 8400,00 грн.) та від 23.06.2016 №722 на суму 20400,00 грн. ( в. т.ч. ПДВ - 3400,00 грн.).

Суд зазначає, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Положеннями статті 198 ПК України встановлені підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

За певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов'язань та власного капіталу суб'єкта господарювання. Але цього недостатньо. Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14 березня 2017 року по справі №826/20366/13-а (номер судового рішення в ЄДРСР № 66031900).

Надані позивачем первинні документи, на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Жордон» не розкривають сутність та зміст виконаних робіт/наданих послуг, не відповідають вимогам, встановлених до первинних документів статтею 9 Закону № 996-XIV.

Окрім того, позивачем не обґрунтовано необхідність придбання вантажно -розвантажувальних робіт та послуг з тимчасового пакування вантажу, не надано документів на підтвердження походження зазначеного вантажу, не надано пояснень щодо мети придбання таких робіт/послуг.

Суд зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість , що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником .

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.

Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

Відтак хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.

Аналогічна позиція суду викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 по справі №К/800/3230/13 (номер судового рішення в ЄДРСР №38692797).

В процесі розгляду справи судом не встановлено рух активів в процесі господарської взаємодії ТОВ «Компанія Платінум» із ТОВ «Гордон -Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон», на підставі чого суд робить висновок, що такі операції не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту їх здійснення.

Як зазначено в ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно.

У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, відтак позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, суму у розмірі 61486,00 грн., сформованого за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Гордон -Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», ТОВ «Жордон», а також безпідставно віднесено до складу витрат суму витрат, витрати на придбання товарів по ТОВ «Гордон - Сервіс», ТОВ «Проф Інком груп», ТОВ «Грандпостач Груп», що призвело до необґрунтованого заниження податку на прибуток ТОВ «Компанія Платінум» на суму у розмірі 45618,00 грн. Отже, збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму у розмірі 92229,00 грн., з яких: за основним платежем 61486,00 грн., та за штрафними санкціями у розмірі 30743,00 грн. та з податку на прибуток приватних підприємств всього у розмірі 68427,00 грн., з яких: за основним платежем на суму у розмірі 45618,00 грн., та за штрафними санкціями у розмірі 22809,00 грн. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області здійснено на законних підставах, а податкові повідомлення-рішення від 26.12.2016 № та від 16.03.2017 № винесені правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України, тому суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні.

Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Платінум» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.12.2016 № (форми «Р»), від 26.12.2016 № (форми «Р»), від 16.03.2017 № (форми «Р»), визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 02.03.2017 №4371/6/99-99-11-01-01-25 в частині залишення без змін податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.12.2016: № та № відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 липня 2017 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Царікова Н.В.Захарчук -Борисенко Н.В.Турлакова