Справа № 820/329/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 р.Справа № 820/329/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

представника позивача - Осьмак О.В.

представника відповідача - Юсупової М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі №820/329/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргідропроект"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укргідропроект", звернувся до суду із адміністративним позовом до Центральною об'єднаною державною податковою інспекцією м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати в повному обсязі податкове повідомлення -рішення від 14.12.2016 р. форми "П" №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 083 335,00 грн.;

- визнати протиправним і скасувати в повному обсязі податкове повідомлення -рішення від 14.12.2016 р. форми "Р" №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 64 281,00 грн. (за податковими зобов'язаннями + 42 854,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 21 427,00 грн.);

- визнати протиправним і скасувати в повному обсязі податкове повідомлення -рішення від 14.12.2016 р. форми "В4" №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем - податок на додану вартість у розмірі 373 813,00 грн. (за квітень 2016 р.).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що ПАТ "Укргідропроект" має всі необхідні первинні документи, якими документовані операції з контрагентом - ТОВ "Нью Фінанс-2016", а тому зменшення податковим органом підприємству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податку на додану вартість, а також збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) є необґрунтованим.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення - рішення Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 14.12.2016 р. форми "П" №, яким ПАТ "Укргідропроект" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2083335,00 грн.; від 14.12.2016 р. форми "Р" №, яким ПАТ "Укргідропроект" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 64281,00 грн.; від 14.12.2016 р. форми "В4" №, яким ПАТ "Укргідропроект" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем - податок на додану вартість у розмірі 373813,00 грн. (за квітень 2016 р.).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на недотримання судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вимог законності та обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, за наслідком проведеної перевірки встановлено відсутність реального характеру укладених між позивачем та контрагентом - ТОВ "Нью Фінанс-2016", господарських операцій. А тому, оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ПАТ "Укргідропроект" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи, взято на податковий облік.

Співробітниками Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку ПАТ "Укргідропроект" з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ "Нью Фінанс-2016" (податковий номер 40165814) за період - березень, квітень 2016 року, за наслідками якої складено Акт від 28.11.2016 року № 4780/20-30-14-03/00114117.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого завищено податковий кредит всього у сумі 416667 грн. за березень, квітень 2016 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 42854,00 грн. за квітень 2016 року та встановлено завищення залишку від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 373813 грн., що є порушенням ст. 200 ПК України;

- ст. 14.1.27. п.14.1. ст. 14, ст. 134.1.1. ст. 134 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення фінансового результату за 2 квартал 2016 року, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 2 083 335,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками перевірки, надав на адресу Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області письмові заперечення на Акт перевірки.

Листом Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 09.12.2016 року №23252/10/20-30-14-02-21 позивача повідомлено, що висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області 14.12.2016 року винесені податкові повідомлення-рішення:

-форми "П" № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 083 335 грн.,

-форми "Р" № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах ) у розмірі 64 281,00 грн. (за податковим зобов'язанням 42 854,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 21 427,00 грн.);

-форми "В4" № , яким зменшено розмір від'ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 373 813,00 грн. (за квітень 2016р.).

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, слугували встановлені за наслідком проведеної перевірки висновки контролюючого органу про відсутність реального характеру укладених між позивачем та контрагентом - ТОВ "Нью Фінанс-2016", господарських операцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентом, а тому висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту, залишку від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та від'ємного значення фінансового результату за 2 квартал 2016 року, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по взаємовідносинам із вказаним контрагентом є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до приписів п.п.198.1-198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг .

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентом - ТОВ "Нью Фінанс-2016".

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру вищевказаних господарських операцій, які були покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як встановлено під час розгляду справи, господарською діяльністю ПАТ "Укргідропроект" є діяльність у сфері гідроенергетичного і водогосподарського будівництва, в області освоєння поновлюваних джерел енергії в Україні, в тому числі діяльність у сфері проектування гідроелектростанцій та гідроакумулюючих електростанцій, енергетичних комплексів, гідровузлів, водосховищ. їх окремих споруд, тощо.

Представник позивача під час судового розгляду справи зазначив, що з метою підвищення рівня якості робіт з проектування гідроелектростанцій, їх окремих споруд, елементів конструкцій, тощо, розташованих на митній території України та зменшення об'єктивних ризиків цих робіт внаслідок негативних дій природних чинників, що впливають на тривалість працездатності спроектованих конструкцій, ПАТ «Укргідропроект» отримало від TOB «НЬЮ ФІНАНС-2016» ряд робіт фізико-математичних моделей з приводу проектування гідроелектростанцій, їх окремих споруд, елементів конструкцій, тощо.

Так, матеріалами справи підтверджено, що за договором від 01.04.2016 року № 28/04УГ ПАТ "Укргідропроект" отримало відповідно до Технічного завдання (додаток № 3 до договору) від ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", роботи за темою "Анализ карстових та оползневых систем в прогнозировании поведения оснований ГТС Украины Общие положення и постановка задач".

ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016" зобов'язання за договором було виконано 28.04.2016 року в повному обсязі, роботи за темою "Анализ карстових та оползневых систем в прогнозировании поведения оснований ГТС Украины Общие положення и постановка задач" були передані ПАТ "Укргідропроект", зауваження на роботи відсутні, про що свідчить акт здачі - приймання робіт від 28.04.2016 р., зв'язку з чим ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", на адресу ПАТ "Укргідропроект" було виписано наступні податкові накладні: № 59 від 28.04.2016 р., № 58 від 28.04.2016 р. Дані роботи були повністю оплачені ПАТ "Укргідропроект" 19.05.2016р.

За договором від 28.03.2016 року № УГ-0328 ПАТ "Укргідропроект" отримало відповідно до Технічного завдання (додаток № 3 до договору) від ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", роботи за темою "Численное исследование влияния динамики метасоматоза на фильтрационньїе консолидацию и длительную прочность грунта в теле грунтовой плотиньї ГТС Украиньї".

ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016" зобов'язання за договором було виконано 30.04.2016 року в повному обсязі, роботи за темою "Численное исследование влияния динамики метасоматоза на фильтрационньїе консолидацию и длительную прочность грунта в теле грунтовой плотиньї ГТС Украиньї" були передані ПАТ "Укргідропроект", зауваження на роботи відсутні, про що свідчить акт здачі - приймання робіт від 30.04.2016р. 28.03.2016 року, відповідно до п. 4.2. договору, ПАТ "Укргідропроект" здійснило попередню оплату даних робіт, зв'язку з чим ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", на адресу ПАТ "Укргідропроект" було виписано наступні податкові накладні: № 64 від 28.03.2016 р., № 63 від 28.03.2016 р.

За договором від 01.04.2016 року № УГ-0429 ПАТ "Укргідропроект" отримало відповідно до Технічного завдання (додаток № 3 до договору) від ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", роботи за темою "Численный анализ вибрационной прочности металлических материалов, используемых при строительстве ГТС Украиньї".

ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016" зобов'язання за договором було виконано 29.04.2016 року в повному обсязі, роботи за темою "Численими анализ вибрационной прочности металлических материалов, используемых при строительстве ГТС Украины", були передані ПАТ "Укргідропроект", зауваження на роботи відсутні, про що свідчить акти здачі - приймання робіт від 29.04.2016 р. №№ 1, 2, 3, 4, зв'язку з чим ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", на адресу ПАТ "Укргідропроект" було виписано наступні податкові накладні: № 73 від 29.04.2016 р., № 72 від 29.04.2016 р. № 71 від 29.04.2016 р., № 74 від 29.04.2016 р. Дані роботи були повністю оплачені ПАТ "Укргідропроект" 13.05.2016 р.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України №996-XIV, ст.44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

Результати робіт складені у формі звітів містять всі офіційні реквізити, підписи керівників та печатки юридичних осіб, що свідчить про встановлення безпосередніх учасників господарської операції. Посилання апелянта на неможливість ідентифікувати особу, якою було складено звіт, тобто встановити безпосереднього учасника господарської операції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодного правового обґрунтування з приводу обов'язкового зазначення у звітах саме особи чи осіб, які його підготували, відповідачем надано не було.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що контрагент позивача - TOB «НЬЮ ФІНАНС-2016» виконував свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а позивач прийняв роботи, сплатив їх вартість та відобразив вказані операції у податковому та бухгалтерському облік.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентом господарських операцій.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому посилання податкового органу на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання вказаних операцій є помилковими.

Як зазначив під час розгляду справи представник позивача, виготовлені на замовлення ПАТ «Укргідропроект» розрахунки дозволили створити (сформувати) теоретичний фундамент для розробки проектної і робочої документації, яка застосовується в проектуванні та будівництві складних гідротехнічних споруд. Крім того були створені математичні моделі розрахункових обґрунтувань міцності і стійкості споруд гідротехнічних об'єктів. Отримані роботи надали можливості підвищити загальний рівень якості робіт ПАТ «Укргідропроект» та зменшити об'єктивні ризики робіт підприємства з проектування гідроелектростанцій, їх окремих споруд, елементів конструкцій, тощо, що створюються природними чинниками та впливають на тривалість працездатності спроектованих ПАТ «Укргідропроект» конструкцій. Також, отримані роботи використовуються у господарської діяльності підприємства проектувальниками гідротехнічних споруд як методичні матеріали для здійснення розрахунків для розробки проектної і робочої документації, яка застосовується в проектуванні та будівництві складних гідротехнічних споруд. Виконати самостійно вказані види робіт ПАТ «Укргідропроект» не має можливості оскільки має в своєму штаті фахівців в галузі проектування: інженери проектувальники, гідротехніки, гідромеханіки. Однак замовлені за наведеними вище договорами роботи не є проектними роботами, а являють собою математичне моделювання фізичних процесів, що здійснюється фахівцями з математики та ІТ- фахівцями. Таких спеціалістів ПАТ «Укргідропроект» в своєму штаті не має.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем пояснень та документального підтвердження критеріїв, якими керувалось ПАТ «Укргідропроект» при виборі названого суб'єкта господарської діяльності як контрагента, здійснення ним заходів розумної обережності при виборі TOB «НЬЮ ФІНАНС-2016», виходячи з того, що статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними у виборі контрагента. Законодавством України не передбачено необхідності погодження контрагентів за договором з органами державної влади, так само, як і проведення спеціальних перевірок контрагентів за договором. Цивільна правоздатність юридичної особи, за загальним правилом, є універсальною, тобто відповідна особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина перша статті 91 ЦК України), а відтак вправі вчиняти будь-які не заборонені законом правочини, а відсутність у статутних документах чи в положеннях, якими регулюється діяльність, зокрема, суб'єктів господарювання, записів щодо можливості здійснення ними певної діяльності та, відповідно, вчинення тих чи інших правочинів не тягне за собою визнання таких правочинів за їх участю недійсними.

Посилання заявника апеляційної скарги, як на підставу відсутності реального характеру укладених між позивачем та контрагентом господарських операцій, на факт отримання податкової інформації від ДПІ у Києво-Святошинському районі м.Києва ГУ ДФС у Київській області, колегія судів зазначає наступне.

Так, належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України та ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов'язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

В свою чергу, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів зазначає, що стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов'язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Згідно ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

Колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення податковим органом підприємству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податку на додану вартість, а також збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії, ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України.

Висновки податкового органу про можливі порушення податкового законодавства зі сторони контрагента позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення вимог законодавства та, як наслідок, неправомірності зменшення податковим органом підприємству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податку на додану вартість, а також збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі №820/329/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі №820/329/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргідропроект" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений 14.07.2017 р.