Справа № 640/3242/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА
11 липня 2017 року м. Київ К/800/23167/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з 19 лютого2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29 липня 2016 року № 61 п.10. Зобов`язано відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з 19 лютого .2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975), та статтей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21 квітня 1982 року по 19 червня 1984 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил Радянського Союзу, а сааме: у військовій частині НОМЕР_1 , у тому числі, в період з 17 червня 1983 року по (кінцевої дати прибуття немає), 02 серпня 1983 року, з 08 серпня 1983 року по 18 червня 1984 року брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Під час проходження строкової військової служби у Демократичній Республіці Афганістан позивач отримав поранення голови, правої ноги (контузію 1983 року).

За змістом витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України від 01 листопада 2013 року № 2656 поранення голови, правої ноги (контузія 1983 року) є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.

З 19 лютого 2014 року по 19 лютого 2016 року та з 01 березня 2016 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

На підставі заяви позивача від 22 жовтня 2013 року спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи 22 жовтня 2013 року видано висновок № 1870/ж відповідно до якого описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових (вогнепальних) поранень, отриманих у 1983 році.

29 березня 2016 року Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності, мотивуючи це тим, що він проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР, а жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником колишніх прикордонних військ КДБ СРСР. Також зазначено, що позивач не перебуває на військовому обліку в органах Державної прикордонної служби, тому правових підстав для виплати йому допомоги немає. Адміністрація вважає, що призначити виплату одноразової грошової допомоги має Міністерство оборони України.

29 липня 2016 року Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, на своєму засіданні прийняла рішення № 61 п.10, а саме: повернути позивачу документи на доопрацювання, у зв`язку із тим, що він проходив строкову військову службу у прикордонних військах, а тому одноразову грошову допомогу повинна виплачувати Державна прикордонна служба України, та в поданих документах немає документа про обставини поранення.

В подальшому, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та відповідними документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, які були надіслані на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання призначення та виплати зазначеної допомоги.

29 серпня 2016 року Харківським обласним військовим комісаріатом повідомлено позивача про рішення Комісії Міністерства оборони України від 29 липня 2016 року № 61 п.10, яким документи повернуто на доопрацювання, та вказано, що на день звільнення з військової служби позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, тому витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Крім того, в поданих документах немає документа, що свідчить про обставини поранення.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки позивачу з 19 лютого 2014 року встановлено третю групу інвалідності, тому він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011 - XII (далі Закон № 2011 XII) та Порядку № 975.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону № 2011 - XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 16-2 Закону № 2011 - XII).

За змістом пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога, зокрема, у разі встановлення інвалідності третьої групи призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядником бюджетних коштів відповідно до статті 23 Закону № 2011 XII є Міністерство оборони України.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги відповідного рішення щодо задоволення вимог позивача про призначення спірної одноразової грошової допомоги чи відмови у її призначенні прийнято не було, а лише повідомлено позивачу, що витрати пов`язані з виплатою спірної допомоги мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Таким чином, відповідним органом Міністерства оборони України не було розглянуто питання щодо призначення одноразової грошової допомоги та не було прийнято відповідного рішення по суті розгляду питання щодо наявності у позивача підстав для отримання такої допомоги.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п`ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак