Справа № 552/4282/17
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4282/17
Провадження № 2-а/552/181/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Суддя Київського районного суду м.Полтави Самсонова О.А., розглянувши в письмовому провадженні в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання незаконними та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконними та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження.

В позовній заяві зазначив, що постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 29 червня 2017 року закінчено виконавчі провадження ВП№52375664 та ВП№52375510 з примусового виконання виконавчих листів № 552/6351/14-а, виданих Київським районним судом м. Полтави 23 січня 2015 року. Посилався на те, що вказані постанови винесена з порушенням чинного законодавства та порушують його права. Тому просив дані постанови визнати незаконними та скасувати.

В судове засідання позивач не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі Відділ примусового виконання рішень та управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а також третя особа Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в межах наявних в справі доказів в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно виконавчих листів №552/6351/14-а, виданих Київським районним судом м. Полтави 23 січня 2015 року, Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зобов'язано провести перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 08 липня 2014 року та провести виплату недоплаченої пенсії з урахуванням проведених виплат, а також зобов'язано провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком за період з 08 липня 2014 року та провести виплату недоплаченої пенсії з урахуванням проведених виплат.

Вказані виконавчі документи перебували на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

29 червня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Запорожець Т.Ю. з посиланням на п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП№52375664 та ВП№52375510, оскільки відділом примусового виконання рішень вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 89 Закону в свою чергу передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином Законом чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

В оскаржуваних постановах про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначив, що у зв'язку з невиконанням рішення суду відділом примусового виконання рішень згідно статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» постановами від 14 квітня 2017 року та від 27 червня 2017 року двічі накладено штраф на боржника в сумі 5100 грн. та 10200 грн. відповідно. Відділом примусового виконання рішень вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення. Рішення суду неможливо виконати без участі боржника. У зв'язку з цим на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №552/6351/14-а, виданих 23 січня 2015 року Київським районним судом м.Полтави, закінчені.

В той же час при винесенні даних постанов державним виконавцем не враховано, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 01 червня 2017 року скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 14 квітня 2017 року у виконавчому провадженні про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області штрафу в розмірі 5100 грн.

У зв'язку зі скасуванням наведеної постанови у державного виконавця відсутні підстави для закінчення даного виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.159-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Запорожець Т.Ю. від 29 червня 2017 року про закінчення виконавчих проваджень ВП№52375664 та ВП№52375510, які відкриті на підставі виконавчих листів №552/6351/14-а, виданих Київським районним судом м. Полтави 23 січня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня отримання її копії.

Суддя О.А.Самсонова

20.07.2017