Справа № 826/17448/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 липня 2017 року №826/17448/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби
провизнання незаконною та скасування постанови від 27.10.2016,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова М.В. від 27.10.2016 про закінчення виконавчого провадження №36596636 щодо рішення Європейського суду з прав людини №12405/06, виданого 17.01.2013.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки державного виконавця, покладені в основу оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме: фактичне виконання рішення у повному обсязі, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки рішення національного суду у повному обсязі не виконано.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що у межах виконавчого провадження №36596636 на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням від 28.03.2013 №730 Міністерством юстиції України перераховано грошові кошти у розмірі 30616,39 грн. (еквівалент 3000 євро), а відповідно до інформації, яка міститься у матеріалах даного виконавчого провадження, рішення національного суду, винесене на користь позивача, виконано у повному обсязі.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2013 (ВП №36596636), згідно з яким відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.01.2013 №12405/06, згідно з яким (а) держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 3000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 1 та 1500 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 вказаний у Додатку 1 до Європейського суду з прав людини від 17.01.2013 №12405/06.

На виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини на рахунок позивача (стягувача у виконавчому провадженні) платіжним дорученням від 28.03.2013 №730 перераховано 30616,39 грн., тобто грошові кошти, еквівалентні 3000 євро. Факт отримання вказаних грошових коштів позивачем підтверджено.

Надалі, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №36596636 від 27.10.2016. У мотивувальній частині даної постанови державним виконавцем зазначено, що рішення суду фактично виконано у повному обсязі, згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 28.03.2013 №730 у розмірі 30616,39 грн. (еквівалент 3000 євро), а відповідно до інформації, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження, рішення національного суду, винесеного на користь стягувача, виконано у повному обсязі.

Вважаючи вказану постанову такою, що винесена передчасно та безпідставно, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України (пункт 8 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У той же час, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України, є Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Приписами частин першої - п'ятої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення Європейського суду з прав людини, є одночасна наявність двох обставин: 1) підтвердження списання відшкодування; 2) підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 17.01.2013 №12405/06, останнім визначено сплату на користь заявників (у тому числі позивача) відшкодування у розмірі 3000 євро, а також вказано виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників (у тому числі позивача).

Так, позивачем під час судового розгляду справи підтверджено, що останнім отримано суму відшкодування у розмірі 30616,39 грн., що еквівалентно 3000 євро. У той же час, останнім зазначено, що рішення національного суду - рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2004 у справі №2-4187/04 - не було виконано у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2004 у справі №2-4187/04 стягнуто з державного підприємства «ТВЕЛ» на користь ОСОБА_1 27846,40 грн. без врахування податкових платежів, а також стягнуто з Міністерства палива та енергетики України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

На підтвердження факту неповного виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2004 у справі №2-4187/04 у матеріалах справи міститься копія рішення Печерського районного суду міста Києва від 12.04.2006 у справі №2-895/06, у мотивувальній частині якого вказано, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2004 було виконано державним підприємством «ТВЕЛ» в частині погашення заборгованості із заробітної плати при звільненні у розмірі 13596,43 грн., а також в частині відшкодування Міністерством палива та енергетики України моральної шкоди у розмірі 500,00 грн.

Таким чином рішення національного суду - рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2004 у справі №2-4187/04 - не було виконано у повному обсязі, а тому у державного виконавця були відсутні законодавчо мотивовані підстави для закінчення виконавчого провадження №36596636 на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини від 17.01.2013 №12405/06.

З огляду на вказане, постанова про закінчення виконавчого провадження №36596636 від 27.10.2016 винесена передчасно, є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 21.11.2016 №0.0.656447979.1, позивачем в якості судового збору сплачено 551,21 грн.

Отже, сума судового збору, що підлягає присудженню на користь позивача, становить 551,21 грн.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.10.2016 про закінчення виконавчого провадження №36596636.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) документально підтверджені квитанцією від 21.11.2016 №0.0.656447979.1 судові витрати у розмірі 551,21 грн. (п'ятисот п'ятдесяти однієї грн. 21 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.