Справа № 826/19733/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2017 року № 826/19733/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури міста Києва,

Печерського районного суду міста Києва

про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, зобов'язання

вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Прокуратури міста Києва (далі-відповідач1), Печерського районного суду міста Києва (далі - відповідач2), в якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність Печерського районного суду міста Києва в ухиленні від звернення до виконання рішення і зобов'язати звернути до виконання рішення, а саме: ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. №757/44307/16-к від 30.09.2016 року;

- визнати незаконною бездіяльність прокуратури міста Києва у невиконанні рішення та зобов'язати його виконати, а саме: вручити копію постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність Прокуратури міста Києва у невиконанні з травня 2016 року по теперішній час вимог ч.5 ст. 284 КПК України про вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження за №0000329 від 22.10.2015 року та зобов'язати вручити копію даної постанови;

- визнати незаконною бездіяльність Печерського районного суду міста Києва в ухиленні від розгляду та наданні ОСОБА_1 відповіді на звернення, зареєстрованого канцелярією відповідача за вхідним №100902 від 10.10.2016 року;

- зобов'язати Печерський районний суд міста Києва розглянути та надати ОСОБА_1 відповідь на звернення за вхідним №100902 від 10.10.2016 року;

- відшкодувати на користь ОСОБА_1 з коштів державного бюджету моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ухиляються від виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва №757/44307/16-к від 30.09.2016 року. Вказані обставини свідчать про грубе порушення органом досудового розслідування вимог ст.284 КПК України та перешкоджання заявнику на реалізацію його права на оскарження процесуального документу в порядку ст. 303 КПК України.

Позивач вимоги наведені в адміністративному позові підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити повністю.

Представник Прокуратури міста Києва в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Зазначив, що на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва №757/44307/16-к від 30.09.2016 року, прокуратурою міста Києва листом №17/2/3-20756-14 від 13.10.2016 року ОСОБА_1 направлено копію постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року.

Представник Печерського районного суду міста Києва в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без їх участі.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України , прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У ході судового розгляду справи у порядку письмового провадження до суду через канцелярію від відповідача надійшов супровідний лист з належним чином завіреними копіями наступних документів: титульний лист книги обліку вхідної кореспонденції прокуратури м. Києва, витяг із книги обліку вхідної кореспонденції прокуратури м. Києва, лист (відповідь) прокуратури м. Києва №17/2/3-20765-14 від 13.10.2016 року, постанова про закриття провадження від 28.04.2016 року, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

28 квітня 2016 року слідчим в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва, юристом 2 класу Яновським М.І., винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року в зв'язку з відсутністю в діях працівників Апеляційного суду міста Києва при розподілі справи №11-кп/796/1148/2015 складу злочину, передбаченого ч.1. ст. 364 КК України.

9 вересня 2016 року до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора відділу прокуратури м. Києва Швеця Т. щодо не надання копії постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2016 року у справі №757/44307/16-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора відділу прокуратури м. Києва Швеця Т. щодо не надання копії постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329 задоволено, зобов'язано прокурора відділу прокуратури м. Києва Швеця Т. надіслати заявнику ОСОБА_1 копію постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329.

Як вбачається з пояснень представника відповідача- 2, супровідним листом від 30.09.2016 року завірену копію ухвали від 30.09.2016 року по провадженню №757/44307/16-к за скаргою було направлено на адресу прокуратури міста Києва та отримано цим органом 05.10.2016 року про що свідчать відомості з наявної в матеріалах справи копії розносної книги.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом, постанова від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329 позивачем не отримана.

Таким чином, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною 6 ст.284 КПК України встановлено, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв'язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надсилання чи вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329.

Як було встановлено судом та зазначалось вище, 05.10.2016 року прокуратурою міста Києва було отримано супровідний лист Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2016 року з належним чином завіреною копією ухвали даного суду від 30.09.2016 року по провадженню №757/44307/16-к, якою зобов'язано прокурора відділу прокуратури м. Києва Швеця Т. надіслати заявнику ОСОБА_1 копію постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329.

Відповідно до змісту ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати судове рішення. У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Органи, що виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з копій документів, доданих до матеріалів справи від 30.06.2017 року та пояснень прокурора наданих в судовому засіданні 27.06.2017 року, прокуратурою міста Києва на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва №757/44307/16-к від 30.10.2016 року було підготовлено лист №17/2/3-20765-14 від 13.10.2016 року, яким позивачу надіслано копію постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року.

За твердженнями позивача, останній не отримував вищезазначеного листа, а відтак постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Водночас, суд зазначає, що надана представником прокуратури міста Києва книга обліку вхідної кореспонденції не є належним доказом надсилання позивачу постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000329 від 22.10.2015 року, а відтак до уваги судом не береться.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання прокуратурою міста Києва ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2016 року у справі №757/44307/16-к, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000329.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності прокуратури міста Києва у невиконанні вимог ч.5 ст. 284 КПК України про вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження за №0000329 від 22.10.2015 року та визнання протиправною бездіяльність прокуратури міста Києва у невиконанні ухвали Печерського районного суду міста Києва №757/44307/16-к від 30.10.2016 року та зобов'язати вручити копію даної постанови відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнати незаконною бездіяльність Печерського районного суду міста Києва в ухиленні від звернення до виконання рішення і зобов'язати звернути до виконання рішення, а саме: ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. №757/44307/16-к від 30.09.2016 року, оскільки, як зазначалось вище та не заперечувалось представником прокуратури супровідним листом від 30.09.2016 року завірену копію ухвали від 30.09.2016 року по провадженню №757/44307/16-к за скаргою було направлено на адресу прокуратури міста Києва та отримано цим органом 05.10.2016 року

Щодо позовних вимог в частині визнати незаконною бездіяльність Печерського районного суду міста Києва в ухиленні від розгляду та наданні ОСОБА_1 відповіді на звернення, зареєстрованого канцелярією відповідача за вхідним №100902 від 10.10.2016 року, зобов'язати Печерський районний суд міста Києва розглянути та надати ОСОБА_1 відповідь на звернення за вхідним №100902 від 10.10.2016 року, суд зазначає наступне.

10 жовтня 2016 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив останнього звернути до виконання ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30.09.2016 року у справі №757/44307/16-к.

Вищезазначена заява була зареєстрована за вх.№100902 та за резолюцією голови Печерського районного суду міста Києва передана судді Батрин О.В. для вирішення.

В подальшому, у зв'язку з тим, що станом на день надходження вказаної заяви рішення суду від 30.09.2016 року по провадженню №757/44307/16-к вже було направлено для виконання до прокуратури м. Києва, головуючим суддею Батрин О.В., накладено резолюцію про долучення вищезгаданої заяви до матеріалів провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки, на момент звернення позивачем з заявою вх.№100902 до Печерського районного суду міста Києва, ухвала Печерського районного суду міста Києва вже була звернена до виконання, то у суду були відсутні підстави скеровувати її повторно.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З приводу позовної вимоги про відшкодування на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В позовній заяві ОСОБА_1 обґрунтував заподіяння моральної шкоди незаконним нищенням триповерхового будинку його сім'ї, що завдало неспроможних страждань йому, дружині, обом донькам, мамі, яких вони зазнали внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади України та Республіки Білорусь.

Також, наголошував на тому, що своєю навмисною бездіяльністю, яка проявляється в відмові від поновлення порушених прав позивача, відповідачами завдаються глибокі душевні страждання позивачу, що призвели до позбавлення останнього можливості реалізації звичок та бажань, примусило до великої кількості затрат особистого часу на складання і подання звернень в правоохоронні та судові органи.

Судом встановлена протиправна бездіяльність прокуратури міста Києва у невиконанні вимог ч.5 ст.284 КПК України про вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження за №0000329 від 22.10.2015 року та ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. №757/44307/16-к від 30.09.2016 року;.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховуючи характер заподіяної позивачу шкоди, глибину неймовірних душевних страждань позивача, час, на протязі якого він терпить незручності, які полягають в відсутності можливості реалізації звичок та бажань, у зв'язку із ненаданням відповідачем постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000329, величину додаткових зусиль, які він повинен докласти для отримання вищезазначеного рішення через правоохоронні та судові органи, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на відшкодування моральної шкоди в користь позивача в розмірі 100 грн., оскільки вказана позивачем сума відшкодування в 100 000 гривень є необгрунтовано завищеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Прокуратури міста Києва у невиконанні ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва №757/44307/16-к від 30.09.2016 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність Прокуратури міста Києва у невиконанні вимог ч.5 ст. 284 КПК України про вручення ОСОБА_1 копії постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження за №0000329 від 22.10.2015 року.

3. Зобов'язати Прокуратуру міста Києва вручити ОСОБА_1 копію постанови від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження за №0000329 від 22.10.2015 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 (ста гривень) з бюджетних асигнувань прокуратури міста Києва

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа