Справа № 806/935/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м.Житомир справа № 806/935/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мазяра А.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про розірвання контракту,

встановив:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив розірвати контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України від 19.01.2012, укладений між ним, ОСОБА_2 , та командуванням військової частини НОМЕР_2 . Заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 19.01.2012 він уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з командиром військової частини НОМЕР_2 . Після реформування військової частини НОМЕР_2 він переведений для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 . До закінчення строку дії контракту він звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про розірвання контакту у зв`язку із закінченням строку його дії. Проте командуванням частини йому відмовлено у розірванні контракту, оскільки на особливий період для всіх контрактників дія контракту продовжується на невизначений термін. Позивач вважає, що на момент закінчення строку дії контакту, а саме 19 січня 2015 року, та на момент розгляду його рапорту про звільнення особливий період не діяв. Також указав, що 10 жовтня 2016 року під час проходження військової служби отримав травму лівої стопи і ходити самостійно не може.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на мотиви наведені у письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, з таких підстав.

Установлено, що 19 січня 2012 року Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки Командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_2 , курсант навчального роти (підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації військовослужбовців військової служби за контрактом рядового складу початкового рівня) військової частини НОМЕР_3 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Контракт набрав чинності з 19 січня 2012 року.

Пунктом 3 вказаного Контракту визначено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін строком на 3 (три) роки.

Умови контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі (п. 9 контракту від 19.01.12).

Впродовж 2015-2017 років позивач неодноразова звертався до командира Військової частини НОМЕР_4 та Міністра оборони України із рапортами про звільнення його з військової служби за контрактом з Збройних сил України в зв`язку з закінченням строку контракту 19.01.2015. Зокрема, 25 січня 2017 року ОСОБА_2 командиру ВЧ пп 2731 подано рапорт від 14.01.2017, в якому він просив звільнити його з військової служби за контрактом в Збройних Силах України в зв`язку з закінченням строку контракту 19.01.2015 на підставі пункту а ч. 6 ст. Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а також підписання Президентом України Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби від 04.01.2017.

Тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 листом від 31.12.2016 за вих. № 12654 щодо питання звільнення по закінченню строку контракту ОСОБА_2 повідомлено про те, що підстави для звільнення його з військової служби за контактом до оголошення демобілізації відсутні. Так як під час дії його контракту настав особливий період, тому дія контракту продовжена понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Адресований Міністру оборони України рапорт розглянутий тимчасово виконуючим обов`язків начальника управління персоналу - заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, про що направлено позивачу відповідь від 26.01.2017 № 116/9/1044. Вказаним листом повідомлено, що ОСОБА_2 вислужив більше 18 місяців з дати продовження дії контракту, набув права на звільнення з військової служби та, у разі небажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, його буде звільнено з військової служби за контрактом не пізніше одного року з дня набрання чинності Законом України від 06.12.2016 № 1769-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" після видання відповідного наказу (директиви) Міністерства оборони України щодо визначення строків та обсягів звільнення зазначеної категорії військовослужбовців.

У лютому 2017 року Командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача про те, що звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та набули такого права буде проводитись з квітня місяця 2017 року (за умови виходу військової частини з району проведення антитерористичної операції).

З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни на момент підписання позивачем контракту здійснювалося Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно зі ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент укладення контракту), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом ч. 4 ст. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент укладення контракту) одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Статтею 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент укладення контракту) визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до пп. б ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент укладення контракту), звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті.

Частиною шостою вказаної статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент укладення контракту) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: у зв`язку із закінченням строку контракту (п. а).

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 8 ст. 26 згаданого Закону).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку законодавчо визначено не було.

Таким чином, контракт від 19 січня 2012 року діяв до 19 січня 2015 року. При цьому порядок розірвання та продовження строку дії контракту визначено у п. 4 цього контракту, де зазначено, що сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно правових актів.

Умови контракту можуть бути змінені або доповненні тільки за згодою сторін у письмовій формі (п. 9 контракту від 19.01.12).

Суду жодних доказів виконання відповідачем пункту 4 Контракту до матеріалів справи не надано. У суду відсутні докази укладання нового контракту за закінченням строку дії контракту від 19.01.2012.

Утім, у письмових запереченнях представник відповідача вказав, що дія контракту ОСОБА_2 в день введення особливого періоду продовжена на підставі пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, тобто для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки Закон України від 18.03.2015 № 259-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань мобілізації та соціального захисту громадян України, які підлягають звільненню з військової служби під час особливого періоду або у зв`язку з оголошенням демобілізації", яким частину дев`яту статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу викладено в зазначеній редакції набрав чинності 15.04.2015, тобто після закінчення строку дії контракту від 19.01.2012.

Разом з цим, суд відмічає, що на момент закінчення строку дії контракту позивача від 19 січня 2012 року частиною 9 статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Отже, на момент закінчення строку дії контракту позивача законодавчо було передбачено для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом продовження дій контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації у разі настання особливого періоду, крім випадків передбачених ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

У свою чергу, визначення поняття особливого періоду міститься в абз.11 ст. 1 Закону України Про оборону України від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон № 1932-XII), у якому передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, визначення поняття особливого періоду наведено у ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), за змістом якої особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В розумінні цієї ж статті Закону № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затверджений Законом України № 1126-VII від 18 березня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" 454/2014 від 06 травня 2014 року, затверджений Законом України № 1240-VII від 06 травня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки у південних і східних регіонах держави внаслідок дальшого втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в державі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" 607/2014 від 21 липня 2014 року, у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України, з метою забезпечення оборони держави, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Указом Президента України від 14.01.2015 № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015року №113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 20.01.2015.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

З огляду на викладене, суд зазначає, що, оскільки діючі Укази Президента України про мобілізацію вичерпали свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні, то доводи відповідача щодо продовження терміну проходження військової служби ОСОБА_2 за контрактом від 19 січня 2012 року з підстав дії особливого періоду є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що застережень щодо дії особливого періоду як підстави для продовження контракту у контракті не містилося.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент закінчення строку дії контракту, а саме 19 січня 2012 року, особливий період в Україні не діяв.

Одночасно суд констатує, що відповідно до укладеного контракту між позивачем та Міністерством оборони України від 19 січня 2012 року, позивач не вважається призваним на військову службу під час мобілізації, тому Укази Президента щодо демобілізації не поширюють свою дію на правовідносини, що склались між сторонами.

Таким чином, рішення військовослужбовця про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі пункту а частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Щодо посилань відповідача на те, що позивача буде звільнено з військової служби за контрактом не пізніше одного року з дня набрання чинності Законом України від 06.12.2016 № 1769-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" після видання відповідного наказу (директиви) Міністерства оборони України щодо визначення строків та обсягів звільнення зазначеної категорії військовослужбовців, то суд їх до уваги не приймає. Так як указаний Закон прийнятий 06.12.2016, а набрав чинності 07.01.2017, тобто після закінчення дії контракту, і на момент виникнення спірних правовідносин ще не набув чинності.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав позивача, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про розірвання контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 19.01.2012, укладеного між Міністерством оборони України в особі Тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , та звільнення ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 19.01.2012.

Відтак, позов ОСОБА_2 слід задовольнити.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 640,00 грн необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
Позов задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про розірвання контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 19.01.2012, укладеного між Міністерством оборони України в особі Тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , та звільнення ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 19.01.2012.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 640 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 27 червня 2017 р.