Справа № 235/1083/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хмельова С. М.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року справа №235/1083/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року у справі № 235/1083/17 за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат О.О. Санамян, до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Красноармійської райдержадміністрації,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року до Красноармійського місьрайонного суду звернулась ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат О.О. Санамян, з адміністративним позовом до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Красноармійської райдержадміністрації. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, у зв'язку з чим, після отримання довідки звернулась до відповідача із заявою про переведення пенсії. До даного часу відповідачем не було виплачено пенсійні виплати, які належать позивачу і які є єдиним джерелом існування для пенсіонера. 4.01.2017р. представник позивача звернувся до відповідача з запитом про те, чи перебуває позивач на обліку, а у разі, якщо перебуває, повідомити причини невиплати пенсії. 23.01.2017 року від управління отримано відповідь, в якій зазначено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 08.08.2016 р. позивач звернулась за переведенням пенсійної виплати до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, але згідно рішення комісії з розгляду питань призначення/відновлення соціальних виплат особам ВПО за місцем фактичного проживання/перебування, в поновленні виплати пенсії відмовлено.

Тобто, зі змісту відповіді відповідача вбачається, що позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв'язку із не підтвердженням фактичного місця проживання позивача.

Позивачка вважає, що дії відповідача щодо невиплати пенсії є незаконними, не ґрунтуються на законі та суперечать Конституції України.

Позивачка просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті пенсії, зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 08.08.2016 року та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року у справі № 235/1083/17 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Красноармійського об'єднаного управлення Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Зобов'язано Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, виплату пенсії з 08 серпня 2016 року, виплатити виниклу заборгованість за весь час припинення виплати пенсії.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що комісією з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що утворена при Управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації, було відмовлено у поновленні виплати пенсії та скасовано дію довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до посвідчення є пенсіонером за віком, пенсію призначено з 12.10.1978 року довічно (а.с.5-6).

Згідно довідки від 22.04.2016 року № ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 є переміщеною особою, фактичне місце проживання:АДРЕСА_3 (а.с.7).

Відповідно до повідомлення від 12.01.2017р. «Щодо інформації на ОСОБА_2» Красноармійського об'єднаного управління ПФУ Донецької області 08.08.2016 року ОСОБА_2, звернулась за переведенням пенсійної виплати до управління, але, згідно рішення Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (ВПО) за місцем їх фактичного проживання/перебування, в поновленні виплати пенсії відмовлено (протокол № 13 від 16.09.201) (а.с.8).

Згідно з протоколом № 13 від16.09.2016р. засідання комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (ВПО) за місцем їх фактичного проживання/перебування проведеними перевірками фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб не підтверджена зазначена в заяві інформація про фактичне місце проживання/перебування про що складено акти матеріально-побутових умов сімї, тому пропонується відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат, в тому числі, ОСОБА_2, Комісія вирішила відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат (а.с. 67-70).

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2016 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII). Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з серпня 2016 року, що не спростовується представником відповідача. Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на протокол № 13 від16.09.2016р. засідання комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (ВПО) за місцем їх фактичного проживання/перебування проведеними перевірками фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб не підтверджена зазначена в заяві інформація про фактичне місце проживання/перебування про що складено акти матеріально-побутових умов сімї, тому пропонується відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат, в тому числі, ОСОБА_2, Комісія вирішила відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058). Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з серпня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а протокол № 13 від 16.09.2016р. засідання комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (ВПО) за місцем їх фактичного проживання/перебування не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058. Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо. Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV. Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з серпня 2016 року. Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за весь час припинення виплати пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог. На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні. Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року у справі № 235/1083/17 - залишити без задоволення. Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року у справі № 235/1083/17 за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат О.О. Санамян, до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Красноармійської райдержадміністрації - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г.Сухарьок