Справа № 826/3490/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

14 липня 2017 року № 826/3490/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату, в якому, просила:

- зобов`язати Печерський районний у місті Києві військовий комісаріат укласти з Позивачем трудовий договір по переведенню з Київського обласного військового комісаріату з 08.02.2016 року та оформити його наказом;

- стягнути з Печерського районного у місті Києві військового комісаріату на користь Позивача суму вимушеного прогулу з 08.02.2016 року по дату винесення рішення у розмірі 3511,00 грн.;

- стягнути з Печерського районного у місті Києві військового комісаріату на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що позивач працювала на посаді провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.07.2014 року.

14.01.2016 року між керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівником Печерського районного у місті Києві військового комісаріату було погоджено переведення Позивача з посади провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.

У зв`язку з чим, як вказано у позові, у тому числі й за згодою Позивача на її переведення, останню було звільнено 05.02.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 із займаної посади за переведенням відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України до подальшої роботи до Печерського районного у м. Києві військового комісаріату.

Однак, як зазначає Позивач, Печерський районний у м. Києві військовий комісаріат відмовив позивачу у працевлаштуванні за переведенням з ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснивши свою відмову тим, що було видано розпорядження Першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2016 року №502/2/4/1/105 стосовно заборони по прийому громадян на посади працівників ЗС України до окремого розпорядження.

Позивач вважає відмову у працевлаштуванні незаконною, оскільки вказана відмова порушує вимоги ст.. 24 КЗпП України та спричиняє останній моральну шкоду.

Крім того, у своєму позові Позивач наголошує на тому, що погодження її переведення відбулося 14.01.2016 року, в той час, як заборона на працевлаштування в ЗС України датована 20.01.2016 року, а тому, на думку позивача, не розповсюджується на правовідносини щодо її переведення з посади провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Печерського районного у м. Києві військового комісаріату.

При цьому, Позивач також зазначає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 3511,00 грн.

Також, у позові вказано, що відмова відповідача укласти з позивачем трудовий договір по переведенню призвели до моральних страждань, що мали вираз у негативних наслідках психологічного характеру, позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що обмежує її працездатність та скорочує її шанси на успішне працевлаштування, а втрата заробітку через відмову у переведенні суттєво сказалася на її добробуті та добробуті її родини. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 грн.

Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.03.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду даної адміністративної справи представником відповідача було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача на належного Київський міський військовий комісаріат.

Представник позивача у судовому засіданні 17.05.2016 року заперечувала проти задоволення заявленого клопотання та просила у його задоволенні відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2016 року у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну первісного відповідача на належного відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у уточнені позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні 17.05.2016 року за згодою представника позивача та представника відповідача ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

08.06.2016 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про залучення до участі у справі у якості другого відповідача Київський міський військовий комісаріат в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якого представник позивача, окрім залучення до участі у справі у якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 , просила стягнути з останнього суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка на дату подання цього клопотання, складає 11387,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що 17.05.2016 року представник відповідача надавав пояснення з приводу того, що Печерський районний у м. Києві військовий комісаріат є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , та, відповідно, підпорядковується й виконує розпорядження вищого командування. Однак, представник позивача заперечувала проти заміни первісного відповідача Печерського районного у м. Києві військового комісаріату на відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 та підтримала заявлені позовні вимоги, які просила задовольнити й не заперечувала проти подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 52 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивача витрати відносяться за рахунок держави.

Враховуючи той факт, що обставини, на які посилається представник позивача у своєму клопотанні, вже були предметом дослідження під час розгляду справи, а також зважаючи на те, що залучення особи до участі у справі у якості другого відповідача є правом суду, а не обов`язком, суд приходить до висновку, що підстав для залучення у якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має та справа підлягає вирішенню на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 18.07.2014 року перебувала на посаді провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Київського ОВК без конкурсу (згідно п. 1 пп. «г» постанови КМУ №423 від 17.06.1994 року) зі збереженням 11 (одинадцятого) рангу державного службовця на підставі Наказу КОВК №25-ос від 18.07.2014 року.

На підставі листа погодження Печерського районного у місті Києві військового комісаріату від 14.01.2016 року №51 «Щодо переведення в Печерський районний у місті Києві військовий комісаріат працівника ОСОБА_1 », відповідно до якого Військовий комісар Печерського районного у місті Києві військового комісаріату просив Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення щодо переддення ОСОБА_1 і направити до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату для подальшого працевлаштування, Наказом Київського ОВК №8 о/с від 04.02.2016 року ОСОБА_1 з 05.02.2016 року звільнено з займаної посади провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення Київського ОВК за переведенням, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України для подальшої роботи до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів.

Крім того, у відповідності до наданої суду копії листа за підписом Військового комісара Печерського районного у місті Києві військового комісаріату від 16.02.2016 року № 482, Позивача повідомлено про те, що на виконання вимог розпорядження НШ першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2016 року № 502/2/4/1/105 стосовно заборони по прийому громадян України на посади працівників ЗС України до окремого розпорядження, розпорядження військового комісара КМВК від 27.01.2016 року № 600, розпорядження начальника ГУ персоналу ГШ ЗСУ від 21.01.2016 року №321/369, розпорядження військового комісара КМВК від 03.02.2016 року №786, у працевлаштуванні по переведенню з ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Також, згідно з наданою суду копією телеграми № 321/369 від 21.01.2016 року, у зв`язку з проведенням у Генеральному штабі Збройних Сил України роботи щодо звільнення із лав Збройних Сил України військовослужбовців (працівників), які дискредитують почесне звання захисника Вітчизни, з метою попередження порушення військової дисципліни, які впливають на виконання бойових (службових) завдань та на виконання рішення начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 20.01.2015 року №1462/С Перший заступник начальника Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_2 вимагає призупинити прийом на роботу працівників в органи військового управління, установи та організації Збройних Сил України до окремого розпорядження.

У відповідності до копії Вимоги від 27.01.2016 року № 600, Військовий комісар Київського міського військового комісаріату, на виконання вимог розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 №502/2/4/1/105 від 25.01.2016 року, вимагав від військових комісарів районних у м. Києві військових комісаріатів заборони прийому громадян України на посади працівників Збройних Сил України до окремого розпорядження.

У відповідності до ст.. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Частиною 5 ст. 24 КЗпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

У відповідності до п. 1 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 03.06.2013 року (далі - Положення) військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Пунктом 3 Положення передбачено, що військові комісаріати очолюють військові комісари, які організовують діяльність комісаріатів.

Військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей та м. Києва (далі - обласні військові комісаріати) підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Безпосереднє керівництво військовими комісаріатами і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності військових комісаріатів з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу та Міноборони.

У відповідності до приписів п. 6 Положення військовий комісар призначає на посаду та звільняє з посади працівників військового комісаріату.

Добір та призначення військовослужбовців і працівників (далі - особовий склад) на посади у військових комісаріатах, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, здійснюється з дотриманням вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Трудові відносини працівників військових комісаріатів регулюються законодавством про працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.

Військові комісаріати мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Оскільки позивач отримала згоду Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 про переведення її на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату, була звільнена з 05.02.2016 року з займаної посади провідного спеціаліста відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з переведенням за її згодою в іншу установу, Військовий комісар Печерського районного у місті Києві військового комісаріату повинен був призначити Позивача на вищевказану посаду, в іншому випадку, такі дії необхідно розцінювати як порушення трудових прав особи.

В контексті наведених положень правових норм законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, а також з огляду на встановлені судом обставини у даній справі, суд приходить до висновку про відсутність у Відповідача правових підстав для відмови у працевлаштуванні та призначенні за погодженням ОСОБА_1 на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.

Також, звертає увагу на той факт, що відмова Відповідача у працевлаштуванні та призначенні Позивача на вищевказану посаду не може ґрунтуватися на наявності розпорядження НШ першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2016 року № 502/2/4/1/105 стосовно заборони по прийому громадян України на посади працівників ЗС України до окремого розпорядження, розпорядження військового комісара КМВК від 27.01.2016 року № 600, розпорядження начальника ГУ персоналу ГШ ЗСУ від 21.01.2016 року №321/369 та розпорядження військового комісара КМВК від 03.02.2016 року №786, оскільки це не передбачено діючим законодавством України і не узгоджується з приписами правових норм, які регулюють спірні правовідносини, у тому числі, з Положенням, яким передбачено, що трудові відносини працівників військових комісаріатів регулюються законодавством про працю.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з абзацом 8 пункту 6 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при обґрунтованості позову про укладення трудових договорів, суд рішенням зобов`язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Печерського районного у місті Києві військового комісаріату укласти трудовий договір про прийняття на посаду за переведенням з ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 лютого 2016 року шляхом оформлення відповідного наказу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Печерського районного у місті Києві військового комісаріату на користь позивача суми вимушеного прогулу з 08.02.2016 року по дату ухвалення судового рішення у розмірі 3511,00 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст.. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

У зв`язку з тим, що предметом спору у даній адміністративній справі є відмова у прийомі на роботу за переведенням відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не поновлення ОСОБА_1 на роботі та не оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що Позивач жодного дня не працювала на посаді провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Печерського районного у місті Києві військового комісаріату, тому розрахувати у відповідності до вимог діючого законодавства України середній заробіток, який Позивач отримувала б у разі її прийняття на вказану посаду є неможливим.

Крім того, суд звертає увагу, що при ухваленні судового рішення, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та орієнтовних показниках щодо розміру середнього заробітку: посадового окладу, інтенсивності, рангу, вислуги років.

Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу протиправними діями Відповідача, яку Позивач оцінює у 2000,00 грн., суд зазначає наступне:

Згідно зі ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки під час розгляду даної адміністративної справи позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів факту заподіяння моральної шкоди, а посилання на те, що відмова відповідача укласти з нею трудовий договір призвели до моральних страждань, що мали вираз у негативних наслідках, судом взагалі не приймаються до уваги, оскільки Позивачем не вказано, які саме негативні наслідки потягла така відмова з боку Відповідача, яким саме чином вказані обставини суттєво сказалися на добробуті самої Позивачки та на добробуті її сім`ї. Крім того, Печерський районний у місті Києві військовий комісаріат, як вже було встановлено під час розгляду справи не є юридичною особою, не має самостійного балансу та розрахункового рахунку у фінансовій установі, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 94 КАС України, з урахуванням того, що позивачку ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору на підстав ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що витрати щодо сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Печерський районний у місті Києві військовий комісаріат укласти з ОСОБА_1 трудовий договір про прийняття на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів Печерського районного у місті Києві військового комісаріату за переведенням з Київського обласного військового комісаріату з 08 лютого 2016 року шляхом оформлення відповідного Наказу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур