Справа № 810/158/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/158/17 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року, -

У с т а н о в и в :

Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФЧ у Київській області звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача податковий борг перед бюджетом в сумі 25000 грн. 00 коп.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що стягнення податкового боргу по транспортному податку в сумі 25000 грн. на підставі податкової вимоги форми «Ф» №1728-23/83 від 19.12.2015 року є протиправним.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

З матеріалів справи убачається, що станом на 05 січня 2017 року за ОСОБА_2 рахується податковий борг до бюджету в сумі 25 000,00 грн. по податку на майно (транспортний податок з фізичних осіб). Вказана сума податкового боргу утворилася внаслідок несплати основного платежу за податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2015 року №38-15, з терміном сплати 60 днів з дня вручення.

З моменту виникнення за відповідачем суми заборгованості, податковою інспекцією застосовувались до останнього заходи її скорочення (податковим органом сформовано та направлено боржнику податкову вимогу № 1728-23/83 від 09.12.2015 року.

Однак, вказана вимога виконана не була, сума боргу залишилася несплаченою.

У зв'язку із викладеним, позивач з вернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету України податковий борг на загальну суму 25 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України та рішення органів місцевого самоврядування з метою оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, в той час, як позивачеві був нарахований транспортний податок у 2015 році.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК України податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

В силу пункту 36.3 статті 36 ПК України податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статей 37, 38 ПК України податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язують сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв'язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 10.07.2015 року направлено податкове повідомлення-рішення з транспортного податку на суму 25 000 грн. Однак, поштове відправлення з таким рішенням повернулось до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так само позивачу було направлено податкову вимогу про сплату 25 000 грн. транспортного податку, поштове відправлення з якою також повернулось до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться відомості адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області про те, що позивача 16.04.2015 року (тобто до направлення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги) було знято з реєстрації за адресою, на яку надсилалися вищезазначені документи у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до м. Білгород-Дністровський Одеської області (а.с.10). З урахуванням цього, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач з об'єктивних причин не зміг отримати відповідне податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу, а відтак, не можна вважати ці документи належним чином врученими.

Невручення податкової вимоги платнику податків, у свою чергу, позбавляє контролюючий орган права звернення до суду з вимогою про стягнення боргу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що аналізованими вимогами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок надсилання платнику податків податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги. Лише їх дотримання може бути підставою для стягнення з платника податків відповідного боргу.

Окрім того, під час прийняття рішення колегія суддів апеляційного суду також бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 ПК, якою передбачено сплату транспортного податку, було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (тут і надалі у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, транспортний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені, зокрема ст.ст. 8, 10, 12 ПК України.

Так, згідно з п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Однак, у місті Білій Церкві транспортний податок був встановлений рішенням Білоцерківської міської ради від 22.01.2015 року №1395-70-VI «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Біла Церква».

Таким чином, враховуючи, що рішення Білоцерківської міської ради про встановлення транспортного податку було прийняте після 15 липня 2014 року, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році відсутні.

Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також, вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, Закон № 71-VIII не передбачав, що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 ПК.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році.

Аналогічна правова позиція наведена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 30 серпня 2016 року по справі №826/22028/15, від 07 липня 2017 року у справі №826/10080/16.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, рішення місцевого суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254, КАС України, суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.