Справа № 825/953/17
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року Чернігів Справа № 825/953/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Пушенко О.І.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.06.2017 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області і просив:

скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 07.06.2017 в частині нарахування збільшення податкового зобовязання в розмірі 481208,00 грн. по декларації № від 14.12.2015 за листопад 2015р. та нарахуванню 120302,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

скасувати податкове повідомлення-рішення форми ПС від 07.06.2017 № в повному обсязі по нарахуванню штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 48121,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що висновок відповідача про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» є необґрунтованим і безпідставним. Позивач наполягає на тому, що ці господарські відносини мали реальний характер, виконання сторонами договірних зобовязань підтверджується актами про надання послуг з транспортування газу. Позивач вважає, що єдиною підставою для формування податкового кредиту є належним чином оформлені податкові накладні, що є в наявності, а тому вважає, податкові повідомлення-рішення про збільшення податкового зобовязання з податку на додатку вартість протиправними та просить їх скасувати.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, зазначили, що документи, які підтверджують здійснення господарських операцій між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» носять формальний характер та не відображають реальності цих операцій. Крім того, відповідно до умов договорів між позивачем та контрагентами складено не всі документи бухгалтерського обліку, зокрема відсутні заявки на поставку газу, а також укладені договори свідчать про намір виконання дій в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Крім того, відповідач наполягає на тому, що відносини позивача та ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» не могли мати реальний характер, оскільки вироками судів встановлено нелегальний (фіктивний) характер діяльності цих підприємств. Директори цих підприємств не мали до них жодного відношення, а тому підписані ними первинні бухгалтерські документи не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Враховуючи наведені обставини, відповідач вважає, що позивач не маючи законних підстав відніс суми сплаченого податку на додану вартість за результатами цих відносин до складу податкового кредиту, а тому дії ГУ ДФС У Чернігівській області щодо донарахування позивачу ПДВ є правомірними,а відтак податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що на підставі направлень від 14.04.2017р. №275, №276, №278, №279, №277, відповідно ст.20, ст.77, ст.82 Податкового кодексу України згідно із планом-графіком проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області була проведена документальна планова виїзна перевірка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 23.05.2017 № 260/14/30148677.

Перевіркою зокрема встановлено порушення:

- п.185.1 ст.185, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 Податкового Кодексу України та занижено податок на додану вартість скороченої податкової декларації з податку на додану вартість на загальну суму 481208 грн. у тому числі за листопад 2015 на суму 481208 грн.

На підставі акту перевірки Головним Управлінням ДФС У Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» № від 07.06.2017, яким за порушення п.185.1 ст.185, п. 188.1 ст. 188, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 ПК України позивачу збільшено грошове зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 516 534,00 грн. (основного платежу) та на 129 134,00 грн. (штрафних (фінансових) санкцій). З них СТОВ «Інтер» нараховано 481 208,00 грн. основного платежу по скороченій декларації № від 14.12.2015р. за листопад 2015 року, а також 120 302,00 грн. штрафних (фінансових санкцій);

форми ПС № від 07.06.2017, яким СТОВ «Інтер» на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 41 підрозділу 2 розділу ЧЧ Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 48 121,00 грн.

Під час проведеної перевірки встановлено, що між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» було укладено договори купівлі-продажу природного газу № 191014 від 29.09.2014, № 181214 від 01.12.2014, додаткова угода № 1 від 31.10.2014 до договору № 191014 від 29.09.2014 (а.с. 96-103, 106-111).

Відповідно до умов цих договорів продавець (ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект») зобовязується передати у власність покупця (СТОВ «Інтер»), а покупець зобовязується прийняти від продавця та оплатити природній газ в обсязі, визначеному цим договором. Покупець є кінцевим споживачем газу, що продається і використовує його виключно для власних потреб.

На виконання умов цих договорів між позивачем та ТОВ «Газотранспроект» складено акт приймання-передачі природного газу б/н від 31.12.2014, відповідно до якого СТОВ «Інтер» прийняло природний газ в обсязі 147,757 тис. куб.м. Також між позивачем та ТОВ «Нафтогаз Трейд» акт приймання-передачі природного газу б/н від 30.11.2014 відповідно до якого СТОВ «Інтер» прийняло природний газ в обсязі 150,000 тис. куб.м (а.с. 112-113).

Під час перевірки встановлено, що розрахунки між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Газотранспроект» і ТОВ «Нафтогаз Трейд» здійснювались у безготівковій формі відповідно до платіжних доручень № 597 від 03.10.2014, № 469 від 06.10.2014, № 607 від 10.10.2014, № 650 від 17.10.2014, № 673 від 21.10.2014, № 684 від 24.10.2014, № 704 від 31.10.2014, № 722 від 05.11.2014, № 744 від 12.11.2014, № 783 від 19.11.2014, № 872 від 28.11.2014, № 357 від 10.12.2014, № 1004 від 17.12.2014, № 13 від 12.01.2015.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Нафтогаз Трейд» було виписано позивачу податкові накладні № 260 від 31.10.2014, № 144 від 28.11.2014, № 82 від 19.11.2014, № 48 від 12.11.2014, № 7 від 05.11.2014, № 17 від 06.10.2014, № 13 від 03.10.2014, № 160 від 24.10.2014, № 127 від 21.10.2014, № 102 від 17.10.2014, № 54 від 10.10.2014.

ТОВ «Газотранспроект» було виписано СТОВ «Інтер» податкові накладні № 17 від 10.12.2014, № 38 від 17.12.2014, № 105 від 31.12.2014.

Під час судового засідання встановлено, що на виконання умов цих договорів позивачем укладено Типовий договір на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) № Т-ПР-51І від 21 грудня 2012 р. з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (а.с. 85-90), за яким газорозподільне підприємство зобовязується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника.

Також СТОВ «Інтер» було укладено договір №18-Г від 06 жовтня 2014 р.з НГВУ «ЧЕРНІГІВНАФТОГАЗ», яке діє від імені ПАТ «УКРНАФТА», як виконавцем про надання послуг по транспортуванню природного газу (а.с. 91-93). Предметом цього договору є надання послуг з магістрального транспортування природного газу виконавцем.

На підтвердження виконання зазначених договорів складено:

акт № ЧН000020263 від 30 листопада 2014 р. про надання послуг з розподілу природного газу з ПАТ «Чернігівгаз», відповідно до якого газорозподільне підприємство протранспортувало по своїх мережах, а замовник прийняв 150 000 (сто пятдесят тисяч) м.куб. природного газу, спожитого замовником (СТОВ «Інтер») на суму послуг 57 492,00 грн., акт №897/14 від 28 листопада 2014р. про транспортування природного газу по договору №18-Г від 06.10.2014р. в кількості 150 000 (сто пятдесят тисяч) м.куб. між СТОВ «Інтер» та НГВУ «ЧЕРНІГІВНАФТОГАЗ» яке діє від імені ПАТ «УКРНАФТА»;

акт № ЧН000023370 від 31 грудня 2014 р. про надання послуг з розподілу природного газу з ПАТ «Чернігівгаз», відповідно до якого газорозподільне підприємство протранспортувало по своїх мережах, а замовник прийняв 147 757 (сто сорок сім тисяч сімсот пятдесят сім) м.куб гідного газу, спожитого замовником (СТОВ «Інтер») на суму послуг 56 632,31, акт №1007/14 приймання - передачі виконаних робіт від 31.12.2014 з НГВУ «ЧЕРНІГІВНАФТОГАЗ» яке діє від імені ПАТ «УКРНАФТА» про виконання роботи: транспортування природного газу згідно договору №18-Г від 06.10.2014 в обємі 147 757 (сто сорок сім тисяч сімсот пятдесят сім) м.куб природного газу на суму 8 386,69 грн (а.с. 94,95, 104-105).

Отже, судом встановлено, що придбаний СТОВ «Інтер» у ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» транспортувався газотранспортним та газорозроподільними підприємствами та НГВУ «ЧЕРНІГІВНАФТОГАЗ» яке діє від імені ПАТ «УКРНАФТА» та ПАТ «Чернігівгаз» про що складені відповідні акти, обєм газу відповідає тому, обєму, що зазначений в актах приймання-передачі природного газу від ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект».

Також, на підтвердження фактичного отримання позивачем газу до суду було надано звіти про навантаження газового обладнання підприємства (а.с. 148-154).

Згідно ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум сплаченого податкового кредиту в ціні товару для віднесення їх до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт постачання товару та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В ході проведеної перевірки та під час судового засідання було встановлено наявність підтверджуючих проведення господарської операції документів, а саме актів приймання-передачі природного газу, актів приймання-передачі виконаних робіт з транспортування та розподілу природного газу, податкових накладних, платіжних доручень про перерахування позивачем коштів на рахунок контрагента. Також позивачем надано документи, що підтверджують факт наявності у товариства обладнання для отримання придбаного газу та використання його у власному виробництві.

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань та фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) був переданий, оплата проведена, договори виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, в редакції, що діяла в 2014 році податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних, які відповідають вимогам Податкового кодексу України була встановлена і під час проведення перевірки і в судовому засіданні, тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Щодо посилань ГУ ДФС в Чернігівській області на те, що згідно вироків від 08.08.2016р. № 466/6808/16-к, від 12.08.2016р. №760/13613/16-к. від 07.12.2016р. №760/19351/16-к встановлено ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект» були підконтрольні злочинній організації та фактично здійснювали фіктивну господарську діяльність то суд вважає їх безпідставними, оскільки ГУ ДФС в Чернігівській області не було надано в судове засідання доказів того, що в рамках цих кримінальних проваджень досліджувались господарські відносини, проведені між позивачем та його контрагентами відповідно до договорів, що досліджувались судом. Не надано доказів, того що в ході судових розглядів надавалась правова оцінка саме господарським операціям між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект», а також доказів того, що було встановлено фактичне невиконання сторонами своїх зобовязань за договорами. Натомість позивачем надано суду докази реальної поставки йому зазначеними вище субєктами природного газу.

Відповідачем не надано суду доказів того, що судовим рішенням було визнано недійсність договорів, укладених між СТОВ «Інтер» та ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект».

Крім того, суд вважає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Акт перевірки не містить жодних посилань на те, що установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість позивача та ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договору, так і на дату складання податкових накладних.

В ході судового засідання судом було досліджено надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не мають дефектів форми та змісту і повністю відображають проведені господарські операції та свідчать про її реальність та створення юридичних наслідків для сторін правочинів. Сторонами було дотримано зобовязань встановлених договором: контрагентами поставлено товар, а позивачем отримано його та здійснено оплату. На суму податкових зобовязань з ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект» виписано податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту позивача.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань та фінансових ресурсів.

Таким чином, позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено наявність всіх підтверджуючих проведення господарської операції між позивачем та його контрагентами первинних бухгалтерських документів, суд вважає, що позивачем доведено, що правочини, укладені між ним та ТОВ «Нафтогаз Трейд» і ТОВ «Газтранспроект» спричинили реальні юридичні наслідки для СТОВ «Інтер» та ним правомірно сформовано показник податкового кредиту з ПДВ в скороченій декларації за наслідками таких господарських операцій.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ГУ ДФС в Чернігівській області неправомірно збільшено СТОВ «Інтер» суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та нараховано штрафні (фінансові) санкції, а тому позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення відповідача форми ''Р'' № НОМЕР_1 від 07.06.2017 в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 481 208,00 грн. основного платежу та в сумі 120 302,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, а також про скасування в посновму обсязі податкового повідомлення-рішення форми ''ПС'' № НОМЕР_2 від 07.06.2017, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми ''Р'' № НОМЕР_1 від 07.06.2017 в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 481 208,00 грн. основного платежу та в сумі 120 302,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми ''ПС'' № НОМЕР_2 від 07.06.2017.

Присудити здійснені Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер" () судові витрати в розмірі 9744 (дев'ять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 47 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11 ).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур