Справа № 821/846/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/846/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивача Грози І.В., представника відповідача Незгоди Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Малого комунального підприємства "Водограй" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, щодо розстрочення виконання грошових зобов'язань по сплаті штрафних (фінансових) санкцій та пені,

встановив:

Мале комунальне підприємство "Водограй" (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Херсонській області) про зобов'язання вчинити певні дії, щодо розстрочення виконання грошових зобов'язань по сплаті штрафних (фінансових) санкцій та пені.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посадовими особами Головного управління ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати податку на додану вартість платника - мале комунальне підприємство "Водограй" з вересня по грудень 2015 року, з січня по вересень 2016 року, в порядку встановленим ст.76 розділу II Податкового кодексу України.

Перевіркою встановлено затримку сплати грошового зобов'язання податку на додану вартість в сумі 207380,25 грн.

На думку позивача затримка сплати грошового зобов'язання в 2015 році від 48 до 109 днів виникла з вини посадової особи - директора, який неефективно здійснював керівництво при наявності обігових коштів на рахунках позивача.

17 травня 2017 року ГУ ДФС Херсонської області прийнято податкове повідомлення - рішення за № , яким накладено на позивача штрафні санкції у розмірі 20% на суму 12085,89 грн. до грошового зобов'язання податку на додану вартість у сумі 60429,45 грн., повідомлення - рішення за № , яким накладено на позивача штрафні санкції у розмірі 10% на суму 14695,08 грн. до грошового зобов'язання податку на додану вартість у сумі 146950,80 грн.

Позивач зазначив, що вказані штрафні санкції не має змоги сплатити у зв'язку з наявними поточними зобов'язаннями.

На підставі вказаного просить зобов'язати Головне управління ДФС у Херсонській області розстрочити Малому комунальному підприємству "Водограй" виконання грошових зобов'язань по сплаті штрафних (фінансових) санкцій визначених податковим повідомленням-рішенням № від 17 травня 2017 р. шляхом сплати коштів в рахунок погашення податкового боргу у розмірі штрафу 12 085,89 грн. та пені на суму 2865,85 грн., щомісячно на суму штрафу 636,10 грн. та 150.83 грн., податковим повідомленням-рішенням № від 17 травня 2017 р. шляхом сплати коштів в рахунок погашення податкового боргу у розмірі штрафу 14695,08 грн. та пені на суму 3484,56 грн., щомісячно на суму штрафу 773,43 грн. та 183,40 грн., починаючи з 03 червня 2017 року по 31 дня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

При цьому зазначив, що надання розстрочки платникам податків є правом відповідача, а не обов'язком.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: посадовими особами Головного управління ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати податку на додану вартість платника Мале комунальне підприємство "Водограй" з вересня по грудень 2015 року, з січня по вересень 2016 року, в порядку встановленим ст.76 розділу II Податкового кодексу України за результатами якої складено акт перевірки № 787/21-22-12-01/31874082.

Перевіркою встановлено порушення позивачем сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених ст. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України за вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень 2016 року.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 17.05.2017р. № на суму 60429,45 грн. та від 17.05.2017 р. № на суму 14695,08 грн. по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Позивач не маючи фінансової можливості сплати податкових зобов'язань звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного: статтею 32 Податкового кодексу України встановлено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Статтею 17 Податкового кодексу України встановлені права платника податку.

Зокрема, пп. 17.1.5 п. 17.1 ст. 147 ПК України передбачено, що платник податків має право одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 20.129 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Засади розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань визначені ст. 100 Податкового кодексу України, Порядком розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.13 № 574, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.10 N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин".

Пунктом 100.1 статті 100 ПК України встановлено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання (п.100.2 ст. 100 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 100. 4 ст. 100 ПК України, підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 № 574 затверджено Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків (далі по тексту - Порядок № 574).

Дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з Кодексом.

Відповідно до п. 3.1 Порядку № 574, для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов'язання (податкового боргу) з письмовою заявою (додаток 1), в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. При цьому окремо зазначаються суми, строк сплати яких ще не настав, а також строк сплати яких вже минув.

До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з: переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин; аналізу фінансового стану; графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум; розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань (податкового боргу) платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин", а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Згідно п. 3.2 Порядку № 574, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви:

- приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів (додаток 2);

- відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

Пунктом 2.1 Порядку № 574 встановлено, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком: Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми; головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн. гривень; державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Отже, законодавством встановлено органи, яким надано право надавати розстрочення сплати грошових зобов'язань платникам податку та порядок надання вказаного розстрочення.

При цьому, законодавством не передбачено обов'язку податкового органу безумовно узгоджувати будь-яке рішення про розстрочення або відстрочення податкових зобов'язань без аналізу змісту такого рішення та наявності підстав для його прийняття керівником (заступником) центрального податкового органу.

Суд зазначає, що позивач просить зобов'язати Головне управління ДФС у Херсонській області розстрочити малому комунальному підприємству "Водограй" виконання грошових зобов'язань по сплаті штрафних (фінансових) санкцій визначених податковим повідомленням-рішенням № від 17 травня 2017 р. та податковим повідомленням-рішенням № від 17 травня 2017 р.

Суд зауважує, що повноваження узгоджувати рішення про розстрочення або відстрочення податкових зобов'язань за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями відповідача при реалізації яких орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискреційні повноваження відповідних органів та перебирати на себе їх функції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 02.07.2014 р. по справі № К/9991/19540/11-с.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 липня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 8.3