Справа № 174/261/17
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2017 року Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючого - судді Борцової А.А.

при секретарі - Заіка А.В.

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вільногірську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 6 роти УПП у м.Дніпро лейтенанта поліції Марченка Вячеслава Валерійовича про визнання недійсною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 4 батальйону 6 роти УПП у м.Дніпро лейтенанта поліції Марченка Вячеслава Валерійовича про визнання недійсною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та просить визнати недійсною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 084675 від 14.04.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП мотивуючи тим, що він 14.04.2017 року о 18.12 год. рухався на належному йому автомобілі «ОРЕL КОМВО» номерний знак НОМЕР_1, по вул. Макарова у м. Дніпро, був зупинений відповідачем, яким за порушення ним Правил дорожнього руху була винесена вказана постанова та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вважає, що вищезазначена постанова про накладення адміністративного стягнення винесена відповідачем з порушенням норм міжнародного законодавства та законодавства України, не відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Так, у спірній постанові зазначено, що він притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП за порушення п.11.9. ПДР України, а саме- здійснення руху транспортного засобу по трамвайних коліях зустрічного руху. Однак ніякого руху по трамвайних коліях зустрічного руху не здійснював, оскільки з метою об'їзду «транспортної пробки» яка виникла, здійснив рух по трамвайній колії попутного напрямку, а це дозволяється п.п.11.8. ПДР України, згідно якого по трамвайній колії попутного напрямку, розташованій на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, дозволяється рух за умови, що це не заборонено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, а також під час випередження, об'їзду, коли ширина проїзної частини недостатня для виконання об'їзду, без виїзду на трамвайну колію. Жодного доказу порушення ним ПДР, крім голослівної констатації зазначеного факту з боку відповідача в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено. При цьому, сама по собі оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення, доказом правопорушення, відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважатися не може. Ніяких протиправних дій 14.04.2017 року, передбачених ПДР України, та ч.2 ст. 122 КУпАП він не вчиняв, а тому у вважає, що в його діях відсутній як склад адміністративного правопорушення, так і сама подія адміністративного правопорушення. Крім цього, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушені положення нормативно-правових актів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини та пояснив, що 14.04.2017 р. рухався на належному йому автомобілі по вул. Макарова у м. Дніпро, на дорозі утворився затор, з метою його об'їзду виїхав на тротуар, що відділяє трамвайну колію від проїзної частини дороги. В цей час побачив, як інспектор поліції - жінка, яка знаходилася попереду на відстані приблизно 200 м подала йому жезлом знак під'їхати. Був змушений виконати її вимоги та поїхав по трамвайним коліям до неї, при цьому пересік трамвайні колії зустрічного напрямку, і зупинився на трамвайній колії в попутному напрямку біля інспектора. Інспектор сказала, що він порушив ПДР, з цим був не згоден, однак його заперечення до уваги прийняті не були, жінка - інспектор пішла до іншого автомобіля, а до нього підійшов інспектор - чоловік, у спілкуванні з останнім також заперечував факт вчинення правопорушення, однак його заперечення інспектор до уваги також не прийняв та склав оскаржувану постанову. Права, передбачені ст. 268 КУпАП йому роз'яснені не були, порядок оскарження постанови також, копію постанови отримав. На трамвайну колію виїхав фактично на вимогу жінки - інспектора, яка подала знак під'їхати до неї. Вважає, що до адміністративної відповідальності його притягнуто неправомірно, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з письмовими поясненнями, наданими представником відповідача за дорученням ОСОБА_3, заявлені вимоги позивача вважають безпідставними, мотивуючи тим, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1-3 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення в діях позивача, який допустив грубе порушення ПДР, а саме виїзд на трамвайні колії зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини, також встановлені особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують, роз'яснено положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. У задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові заперечення представника відповідача, матеріали справи та матеріали відеозапису, надані відповідачем, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1, 14.04.2017 р., о 18:12:13 год., в м.Дніпро по вул. Макарова, був зупинений працівником поліції та в послідуючому інспектором 4 батальйону 6 роти УПП у м.Дніпро лейтенантом поліції Марченко В. В. відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 084675 від 14.04.2017 року, згідно з якою ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом - автомобілем Опель Комбо днз НОМЕР_1, здійснив рух по трамвайній колії відокремлено від проїзної частини, чим порушив п.11.9 ПДР- порушення забороненого виїзду на трамвайну колію зустрічного напрямку відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, притягнутий до адміністративної відповідальності , накладено штраф у розмірі 425 гривень ( а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 5) добросовісно; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст.258 КУпАП, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06 листопада 2015 року зі змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 243 від 17.03.2017 (далі Наказ), а саме п.3 розділу ІІ «Документування адміністративних правопорушень» слідує, що протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП. Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимоги до постанови про адміністративне правопорушення визначені ст.283 КУпАП, зокрема, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Відповідно до п.п.3,4,7 розділу ІV «Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення» вказаної Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені статтею 277 КУпАП. У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Оцінюючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відеозапис, наданий представником відповідача, оскільки останній фактично містить запис спілкування сторін під час винесення оскаржуваної постанови, при цьому будь- якої інформації щодо фіксування самого факту порушення позивачем ПДР України у вказаному у оскаржуваній постанові місці та часі, цей запис не містить.

Крім того, при розгляді справи та накладенні відповідачем адміністративного стягнення, порушено право на захист позивача, оскільки права, передбачені ст.. 63 Конституції України, ст. 268 КупАП ОСОБА_1 при складенні та винесенні винесення постанови відповідачем е роз'яснені, що до того ж, підтверджується вказаним відеозаписом, в судовому засіданні позивач факт роз'яснення вказаних вимог заперечує, і доказів зворотного відповідачем не надано.

Також, відповідачем не роз'яснено позивачу порядок та строк оскарження винесеної ним постанови, що також підтверджується вказаним відеозаписом, оскільки постанова не містить такого роз'яснення, а пояснення відповідача на запитання позивача щодо можливості оскарження постанови при її винесенні , що остання може бути оскаржена до « любого суду» та можливості «звернутися до старшого інспектора відділу адмінпрактики» не може бути розцінено судом як належне роз'яснення позивачу порядку оскарження даного процесуального документу, що також є порушенням права останнього на захист.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, і також підтверджується вказаним відеозаписом, позивач під час розгляду справи заперечував факт вчинення правопорушення, порушення в автоматичному режимі чи за допомогою інших технічних засобів не фіксувалося, однак відповідачем в порушення п.3 розділу ІІ вказаної Інструкції протокол про адміністративне правопорушення не складено.

Також, при винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не зазначені обставини, які обтяжують та пом'якшують відповідальність правопорушника, не надана оцінка його запереченням щодо факту вчинення адміністративного правопорушення і будь-яких доказів на їх спростування не наведено, тобто мотиви прийнятого рішення не викладені, не зазначені дані про майновий стан позивача.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена відповідачем з порушеннями вимог ст. 280 КУпАП, оскільки при її винесенні відповідачем порушено право позивача на захист, не з'ясовано його майновий стан, не зазначені обставини, передбачені ст.ст. 34, 35 КУпАП, що обтяжують або пом'якшують його відповідальність, не надана оцінка запереченням позивача щодо факту порушення, постанова мотивів прийнятого рішення відповідачем та посилання на будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, який цей факт на місці розгляду справи заперечував, не містить.

При таких обставинах, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, тому постанова від 14 .04.2017 р. є протиправною і підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

На підставі ст. 19,63 Конституції України, ст.ст.1, 9, 10, 33, 34, 35, 222, 251, 256,268, 280 КУпАП та керуючись ст.ст. 158, 160, 161, 162, 163, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 6 роти УПП у м.Дніпро лейтенанта поліції Марченка Вячеслава Валерійовича про визнання недійсною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА № 084675 від 14.04.2017 р., винесену інспектором 4 батальйону 6 роти УПП у м.Дніпро лейтенантом поліції Марченком Вячеславом Валерійовичем про притягнення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 14.07.2017 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова