Справа № 334/8977/16-а(2-а/334/199/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2017 року справа № 334/8977/16-а Провадження №2-а/334/199/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2017 р. у справі №334/8977/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Дніпровському м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком з 22.12.2016 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України, за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013, 2014, 2015 роки); зобов'язання призначити пенсію за віком з 22.12.2016 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 роки), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2017 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції факту призначення та отримання позивачем пенсії за віком саме за положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», окремого виду пенсії як пенсія за віком на пільгових умовах діючим законодавством не передбачено.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ, отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах, за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення позивач продовжувала працювати, пропрацювала більше двох років. 22.12.2017 р. позивач звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати за три попередні роки.

Відповідачем відмовлено у призначенні за віком та повідомлено про застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р. № 327.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку пенсії за віком позивачу показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, не застосовувався, тому вважав, що реалізація права позивача на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» проводиться вперше. При цьому суд послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-612а14, а також на рішення Вищого адміністративного суду України.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 26.10.2002 р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв'язку з досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 22.12.2016 р. позивачем подана до УПФУ заява про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій, зокрема, позивачем поставлено питання про застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, тобто за 2013-2015 роки.

Листом від 28.12.2016 р. № 373/С-1 УПФУ відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач вже отримує такий самий вид пенсії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як зазначено вище, з 2002 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, позивачем реалізоване право на призначення пенсії.

В подальшому, після призначення пенсії, позивач має право звернутись до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення його на інший вид пенсії.

Приписами статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

За приписами ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058, а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено такі види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З аналізу наведених норм випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави та він не виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший, оскільки він претендує на пенсію в межах одного виду - пенсію за віком, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

Крім того, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що визначена частиною 2 статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Оскільки позивач з жовтня 2002 р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в порядку, визначеному статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 роки, відсутні.

Судом першої інстанції зазначене не враховано, що потягло за собою помилкове задоволення позову.

Колегія суддів вважає недоречним застосування судом першої інстанції до даних правовідносин правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-612а14.

В постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-612а14 Верховний Суд України дійшов наступного правового висновку: частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою в розглядуваному питанні мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом. Особі було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Правовідносини, які виникли в даному випадку, є відмінними, ніж розглянуті Верховним Судом України та щодо яких викладено правовий висновок, оскільки в справі, що розглядалась Верховним Судом України, особі була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а за призначенням пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» така особа звернулась вперше, тобто особа отримувала інший вид пенсії.

В даному же випадку, як зазначено вище, позивачу вже призначена пенсія за віком, тому застосування вказаної правової позиції Верховного Суду України є неможливим.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2017 р. у справі № 334/8977/16-а задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2017 р. у справі №334/8977/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Дніпровському м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Постановити в справі № 334/8977/16-а нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Дніпровському м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко