Справа № 753/7336/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/7336/17 Головуючий у 1-й інстанції: Комаревцева Л.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

МЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління Патрульної служби МВС України в м. Києві 8-ї роти 4-го батальйону поліції Поліщука Юрія Анатолійовича, треті особи: Управління патрульної поліції МВС України в м. Києві, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора Управління Патрульної служби МВС України в м. Києві 8-ї роти 4-го батальйону поліції Поліщука Юрія Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Дарницького районного суду м. Києва скасувати та ухвалити у справі нову постанову про задоволення позовних вимог, а справу закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з»явились в судове засідання, провіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.04. 2017 року інспектором патрульної поліції 8-ї роти 4-го батальйону УПП в м. Києві рядовим поліції Поліщуком Ю.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв'язку з порушенням останнім п.17.1 ПДР, а саме: керування автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 10.04.2017 року о 07 год 50 хв по пр. Перемоги у м. Києві у смузі для маршрутних транспортних засобів.

За дане порушення на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 122 ч.3 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Як пояснив позивач в суді першої інстанції, він виїхав з вул. Петрицького у праву смугу на пр. Перемоги, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, та намагався перелаштуватись у смугу лівіше, проте не зміг, так як інші автомобілі його не пропускали. Він вважає, що порушення ПДР не допускав. Аналогічні пояснення надав позивач і в суді апеляційної інстанції.

Проте, такі доводи позивача не узгоджуються із ПДР, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до п.2.3 «б» ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов»язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну4, стежити за правильністю розміщення та закріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом ( п.1.10 ПДР).

Згідно з п.10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасником руху.

За змістом п.10.2 ПДР, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися (п.10.3 ПДР).

Водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини(п.17.2 ПДР).

Проте, як встановлено судом першої інстанції, позивач здійснював рух автомобілем по смузі для руху громадського транспорту.

Відповідно до дорожньої розмітки 1.2 (широка суцільна лінія) розділу 34 ПДР - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення працівником патрульної поліції вимог чинного законодавства України щодо встановлення обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення.

Доводи апелянта, що відповідач незаконно розглянув на місці зупинки транспортного засобу справу про вчинення ним адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 222 КпАП України від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з частиною 1 ст. 246 КпАП України порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Чинний Кодекс України про адміністартивні правопорушення не вимагає розгляду питання про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР в певному приміщенні.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі . Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Відповідно до п. 4 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, інспектор Національної поліції при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

Щодо порушення відповідачем вимог ст. 268 КпАП України, то колегія суддів не вбачає в діях інспектора таких порушень

Крім того, у разі, якщо інспектор під час винесення постанови порушив визначені вищезазначеною нормою права позивача, останній наділений правом оскаржити його дії до вищестоящого органу або ж до суду.

У даному спорі питання оскарження неправомірних дій працівника національної поліції не розглядається, оскільки позивач оскаржує незаконність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

Сам факт не роз'яснення прав особі під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не може тягнути за собою скасування по суті правильного рішення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху за наявності встановленого факту вчинення такого правопорушення.

Не встановлено судом порушень з боку інспектора Національної поліції вимог ст. 278,279 КпАП України, з урахуванням вимог ч.2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції.

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП) (ч.4 розділ ІУ Інструкції).

Щодо прохальної частини, вказаної апелянтом, про закриття провадження у справі адміністративне правопорушення, то колегія суддів вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст.1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Стаття 162 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи.

Так, зазначена норма Закону визначає, що суд адміністративної юрисдикції може визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та скасувати його.

Статтею 157 КАС України визначено підстави для закриття провадження у справі. Проте зазначена норма стосується підстав для закриття провадження у справі, які розглядаються у порядку КАС України, а не відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення.

Закриття провадження у справі, яка розглядалась за іншим процесуальним Законом чинним КАС не передбачено.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови Дарницького районного суду м.Києва від 13 червня 2017 року.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова Дарницького о районного суду м. Києва є законною і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 19 липня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.