Справа № 817/2174/16
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 липня 2017 р. Р і в н е №817/2174/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Котик М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_3
доРівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках
про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинення певних дій.

Заслухавши представників сторін, дослідивши адміністративний позов та матеріали справи на підставі чинного законодавства суд прийшов до висновку, що справа предметно не підсудна окружному адміністративному суду, а тому її належить передати на розгляд до місцевого загального суду як адміністративного з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Разом з тим, частиною другою статті 18 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Тобто за правилами предметної підсудності справи, характер яких пов'язаний із пенсійними та іншими соціальними виплатами особі, належать до компетенції місцевого загального суду як адміністративного.

При визначенні питання про те, чи пов'язаний даний спір з правовідносинами, що виникли з приводу призначення, перерахунку та здійснення пенсійних виплат суд враховує таке.

Правові підстави обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат та інших соціальних виплат визначаються спеціальним законодавством, до якого слід звертатися для визначення предметної підсудності адміністративної справи.

Зокрема, пенсійні виплати, згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" це грошові виплати в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Так, обґрунтовуючи вимоги даної позовної заяви позивач зазначає, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 05 листопада 1996 року він належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У лютому 1995 року позивачу призначена пенсія за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Починаючи з 12 листопада 1996 року, згідно поданої заяви, його було переведено на

пенсію по інвалідності третьої групи за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за даними довідок від 11.11.1996 року №01-10/348 та від 12.08.1997 року №01-10/254, виданих ВАТ Рівненське автотранспортне підприємство 15607.

Порядок обчислення пенсій зазначеним категоріям осіб визначається на даний час відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.

Обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється на підставі довідок про заробітну плату, які відповідно до ст.15 цього Закону видаються установами та організаціями на підставі первинних документів. У разі ліквідації цих підприємств, установ, організацій без визначення правонаступника, довідки видаються регіональними комісіями з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, створених відповідно до постанови КМУ від 26 вересня №886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках»

Враховуючи те, що на сьогоднішній день ВАТ Рівненське автотранспортне підприємство 15607 ліквідоване, ОСОБА_3 звернувся в Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках Рівненської обласної державної адміністрації. Проте отримав відмову у перерахунку.

Свої позовні вимоги про визнання відмови відповідача протиправною та зобов'язання включити в довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, додаткову зарплату у вихідні дні в подвійному розмірі за 1987-1988 роки, додаткову зарплату в лютому-березні 1988 року в подвійному розмірі, а також премію з фонду матеріального заохочення (50 грн.) за період серпень 1987 року та лютий - березень 1988 року позивач обґрунтовує також наступним. При обрахунку його пенсії не врахована подвійна оплата у вихідні дні. Зокрема при визначенні доплати за роботу у вихідні та святкові дні згідно ст. 44 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції 19 грудня 1999 року та п.5 постанови РМ СССР і ВЦРК від 05.06.1986 року № 665-195 та пп.5 і 1 постанови № 207-7 які дозволяли залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у вихідні й святкові дні з оплатою в подвійному розмірі, з застосуванням коефіцієнту кратності відрядникам - за подвійними відрядними розцінками. Оплату в зазначеному розмірі отримували всі працівники як з нормованим так і з ненормованим робочим днем, відпрацьовані у святкові та вихідні дні (роз'яснення № 13/П-21).

Роботу, виконану в вихідний день понад норму робочого часу не враховують при підрахунку надурочних годин оскільки її і так оплачують за фактично відпрацьований час у подвійному розмірі (п.4 роз'яснення п.ІЗ/П-21, Мінпраці України від 12/03.97 р. № 06-958.)

Зважаючи на те, що у зоні відчуження був встановлений 6 денний робочий тиждень, загальним вихідним вважають неділю (ст.67,68 КЗпП УРСР).

Відповідно до п.5 Інструкції про службові відрядження в межах СРСР, затвердженого 15.02.80 р. за працівником зберігався середній заробіток на період відрядження за всі робочі дні за графіком основного місця роботи, п.7 цієї інструкції наголошено, що працівник відряджений для роботи у вихідний день отримує компенсацію згідно чинного законодавства (згідно з п.5 постанови № 207-7).

Позивач стверджує, що підтвердженням того, що він працював у вихідні дні є довідки №01-10/999 від 11 листопада 1992 року, 01-10/27 від 25.01.1994 року, 01-10/60 від лютого 1995 року, а також проведення Управлінням Пенсійного фонду в м. Рівне при призначенні пенсії перерахунку стажу за участь в ліквідації аварії на ЧАЕС за 1987 року в потрійному розмірі, а з 1988 року - в полуторному розмірі.

ОСОБА_3 обґрунтовує позовні вимоги тим, що протиправним є відсутність нарахованої премії в довідках за 1987-1988 рр. нарахованої в серпні 1987 р. та квітні 1988 р. з фонду заохочення, які підлягали враховуванню при обчисленні середнього заробітку незалежно від періодичності їх виплати. Неправильність такого розрахунку підтверджено роз'ясненням питань оплати праці, пільг учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС від 8.01.1987 р. наданих Госкомтруда УССР та Укрсоцпраці: в зоні ЧАЕС установлено 6 годинний робочий день, 6 денний робочий тиждень, вихідні та святкові оплачуються в 2-х кратному розмірі з урахуванням коефіцієнту кратності. Премії та інші виплати, не нараховані своєчасно повинні враховуватись у складі заробітку за місяці, коли вони повинні бути виплачені та нараховані на посадовий оклад, тарифні ставки з урахування кратності оплати у вихідні дні.

З огляду на викладене позивач вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, порушуються його права на належне пенсійне забезпечення гарантоване державою.

Із наведеного слідує, що вимоги даної позовної заяви фактично спрямовані на відновлення порушеного бездіяльністю відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення, як особи, яка належить до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто вимоги даної позовної заяви фактично спрямовані на вчинення дій, що охоплюються процедурою перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначене, на переконання суду, свідчить про те, що предметом спору в даному випадку є спір фізичної особи - ОСОБА_3 з суб'єктом владних повноважень відповідачем з приводу перерахунку раніше призначеної пенсії та одержання пенсійних виплат у новому розмірі. Такі вимоги позивача спрямовані виключно на захист його права на належне пенсійне забезпечення, про що ним особисто зазначено у позовній заяві, та підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Проте, як уже наголошувалося вище, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат чи інших соціальних виплат, пільг, доплат, допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України підсудні саме місцевим загальним судам як адміністративним.

В розумінні даної норми такі справи підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам виключно за характером (предметом) спору та незалежно від статусу відповідача, яким може бути будь-який суб'єкт владних повноважень. При цьому залучення до участі у таких справах інших органів державної влади не змінює їх предметної підсудності (п. 1 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 року № 1619/10/13-09).

Як на додатковий аргумент відносно того, що предмет даного спору стосується обставин здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії необхідно вказати також на те, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності чи то органу пенсійного фонду чи то державного органу, що видає довідки для перерахунку пенсій спрямоване на захист одного і того ж права - права на справедливе пенсійне забезпечення, а тому дана справа із заявленими у ній позовними вимогами цілком відноситься до тієї категорії справ, перелік яких міститься у п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, а саме як : "усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу перерахунку пенсійних виплат".

Згідно частини 4 статті 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Таким чином враховуючи те, що характер заявленого спору стосується обставин здійснення перерахунку пенсійних виплат позивачу, а тому з урахуванням вимог пункту 4 частини 1 статті 18 КАС України та відповідно до правил предметної підсудності, вказана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 22 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо відкрито провадження у справі, яка предметно підсудна іншому суду.

Крім того, в пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 р. зазначено, що у разі відкриття провадження в адміністративній справі без дотримання правил предметної підсудності суд повинен передати справу на розгляд адміністративного суду, якому вона підсудна, незалежно від того, на якій стадії розгляду справи виявлено порушення правил цієї підсудності, оскільки суд, який відкрив провадження у справі з таким порушенням, не є компетентним у її розгляді (пункт 2 частини першої статті 22 КАС України). Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність передачі даної адміністративної справи на розгляд до місцевого загального суду, як адміністративного, за місцем проживання позивача, а саме до Рівненського міського суду Рівненської області.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 22 КАС України, адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, розглядається адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Керуючись ст. 22, ст. 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративну справу №817/2174/16 за позовом ОСОБА_3 доРівненської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії по визначенню даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинення певних дій передати на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області як адміністративному суду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Махаринець Д.Є.