Справа № 499/463/17-а
Суддя: Тимчук Р. М.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/463/17-а
Провадження № 2-а/499/11/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі : головуючого судді Тимчука Р.М. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації про визнання відмови незаконною та зобов'язання призначення соціальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області із зазначеним позовом, в якому просить: визнати відмову управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації щодо виплати йому щомісячної грошової допомоги як особі, проживаючої разом з інвалідом ІІ групи незаконною та зобов'язати відповідача призначити йому виплату щомісячної грошової допомоги, як особі, яка проживає разом з ОСОБА_2 - інвалідом ІІ групи внаслідок її психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на догляд за нею з дня його звернення до відповідача із заявою, а саме з 05.11.2014 року та не включати доньок, визнаних інвалідами ІІ групи внаслідок психічного розладу до складу сім'ї при розрахунку допомоги на догляд.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він являється батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є інвалідами І та ІІ групи внаслідок психічного розладу та потребують постійного догляду, що підтверджується висновками лікарської комісії.

Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22.04.2011 року позивач є опікуном ОСОБА_2, а на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 07.12.2010 року його дружина ОСОБА_4 є опікуном над недієздатною ОСОБА_3.

Для отримання щомісячної грошової допомоги, як особам які проживають разом з інвалідами І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, позивач та його дружина звернулись до відповідача, кожен з окремим пакетом документів, відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як психічні розлади має і одна і друга донька, і кожна потребує стороннього догляду, тому позивач та його дружина звернулись по допомогу кожен самостійно.

Проте позивачу було відмовлено, в зв'язку з тим, що таку допомогу отримує його дружина та зазначено, що у даному випадку звертається сім'я, допомога призначається лише одному з членів сім'ї в розмірі як на одну особу незалежно від кількості осіб за якими здійснюється догляд.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, тому звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою судді відкрито скорочене провадження у справі.

У встановлений строк представник відповідача надав суду заперечення до позову, де просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи заперечення тим, що відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1192 від 02 серпня 2000 року «Про затвердження Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним» до складу сім'ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на догляд, включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені та підопічні діти цих осіб, а також діти до досягнення ними 23 років, які навчаються у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах з денною формою навчання і не мають власних сімей, незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I чи II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім'ї не включаються особи, визнані інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім'ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні. Відповідач посилається, на те що враховуючи ту обставину що звертається сім»я, допомога призначається лише одному з членів сім'ї в розмірі як на одну особу в незалежності від кількості осіб за якими здійснюється догляд.

Суд за наявністю достатніх підстав розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, і оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є інвалідами І та ІІ групи внаслідок психічного розладу та потребують постійного догляду, що підтверджується висновками лікарської комісії ( а.с. 9- 10).

Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22.04.2011 року позивач є опікуном ОСОБА_2 ( а.с. 11-12), а на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 07.12.2010 року його дружина ОСОБА_4 є опікуном над недієздатною ОСОБА_3.

Для отримання щомісячної грошової допомоги, як особам які проживають разом з інвалідами І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, позивач звернувся до відповідача, з окремим пакетом документів, відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як його донька ОСОБА_2 має психічні розлади і потребує стороннього догляду ( а.с.23).

З висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 336 від 15.03.2017 вбачається, що ОСОБА_2 є інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу, встановленої в 2010 році та потребує постійного догляду.

Позивач на своє звернення отримав відмову з тих підстав, які зазначені в заперечені відповідача.

Проте погодитись з позицією відповідача суд не вбачає підстав, та вважає їх відмову незаконною виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані.

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункт 1,3 статті 116 Конституції України).

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за ним. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім'ї та середньомісячним сукупним доходом сім'ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж мінімальна заробітна плата. У разі коли особа, яка здійснює догляд за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером, їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки.

Зазначена норма закону чітко визначає поняття «допомогу особі», а не сім'ї, як зазначає відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення.

У відповідності до пункту 1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192, щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним надається відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» у грошовій формі.

Відповідно до п.4 «Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним» затвердженого постановою КМУ № 1192 від 02.08.2000 року (далі - Порядок), допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним.

Відповідно до п. 13 Порядку на кожну особу, яка одержує допомогу на догляд, відповідним органом соціального захисту населення заводиться особова справа, в якій зберігаються матеріали, необхідні для призначення допомоги.

Отже вищевказаний пункт спростовує твердження відповідача про те, що допомога призначається в розмірі на одну особу, незалежно від кількості осіб за якими здійснюється догляд.

Крім того аналізуючи вказані положення законодавства, суд приходить до висновку, що здійснення постійного стороннього догляду за інвалідом вимагає безпосередньої уваги до його потреб і жоден нормативно-правовий акт не містить норм щодо відмови у призначенні допомоги, оскільки вона призначається в розмірі на одну особу.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, ОСОБА_1 не отримував щомісячну грошову допомогу, як особа, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, жодних підстав, які містяться в Порядку для відмови у виплаті такої допомоги відповідач суду не надав та не зазначив.

Крім того, відповідачем не враховано, що вказані законодавчі акти регулють саме отримання особою допомоги не на себе, а на догляд за конкретною особою - інвалідом.

За правилами ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів в суду правомірності свого рішення, що полягає у відмові позивачу призначенні соціальної допомоги, що є його обов'язком.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання відмову у виплаті ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги як особі, проживаючої разом з інвалідом ІІ групи незаконною та зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної грошової допомоги, як особі, яка проживає разом з ОСОБА_2 - інвалідом ІІ групи внаслідок її психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на догляд за нею з дня його звернення до відповідача із заявою, а саме з 05.11.2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно частини позовної вимоги, щодо не включення доньок, визнаних інвалідами ІІ групи внаслідок психічного розладу до складу сім'ї при розрахунку допомоги на догляд, то суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до пункту 5 Порядку до складу сім'ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на догляд, включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені та підопічні діти цих осіб, а також діти до досягнення ними 23 років, які навчаються у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах з денною формою навчання і не мають власних сімей, незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I чи II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім'ї не включаються особи, визнані інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім'ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Проте особи, як просить позивач не включати до складу сім'ї, належать до членів сім'ї особи зазначених в п.5 Порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 22 Конституції України органист.ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні»,п.п.1, 4, 13 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1192 від 02.08.2000 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації про визнання відмови незаконною та зобов'язання призначення соціальної допомоги - задовольнити частково.

Визнати відмову управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги як особі, проживаючої разом з інвалідом ІІ групи незаконною.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної грошової допомоги, як особі, яка проживає разом з ОСОБА_2 - інвалідом ІІ групи внаслідок її психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду на догляд за нею з дня його звернення до відповідача із заявою, а саме з 05.11.2014 року.

В іншій частині відмовити.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову судді подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Іванівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, рішення (ухвала) суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяР. М. Тимчук