Справа № 804/1544/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2016 р. Справа № 804/1544/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: Петренко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року №2286-17, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 275635,04грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначалося, що податкове повідомлення-рішення від 10.06.2015 року №2286-17 є неправомірним, оскільки підставою для нарахування визначеного ним грошового зобов'язання з орендної плата з фізичних осіб став договір оренди земельної ділянки від 16.06.2013 року, який не пройшов процедуру державної реєстрації, а, отже, право користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку позивачем не набуто і відповідний обов'язок зі сплати орендної плати у ОСОБА_3 не виник. Так, за заявою ОСОБА_3 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки отримано рішення державного реєстратора про відмову в такій реєстрації через відсутність реєстрації за власником такої земельної ділянки (дніпродзержинською міською радою) права власності. Також зазначено, що на теперішній час суттєво змінена грошова оцінка земельної ділянки, а саме: на момент підписання договору оренди вона складала 7356152,60 грн., а на момент визначення податкового зобов'язання - 3086560,37грн., що свідчить про невірність розрахунку податкового зобов'язання. За зверненням позивача до Дніпродзержинської міської ради з заявою про перегляд розміру орендної плати і зміни умов договору оренди земельної ділянки від 16.06.2013 року було отримано відмову, що вмотивована відсутністю державної реєстрації права позивача на орендовану земельну ділянку.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23.10.2007р. є власником цеху по виробництву води і продуктів харчування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Предметом даного Договору є передача у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 0,3872 га несільськогосподарського призначення для розміщення цеху по виробництву води і продуктів харчування за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно з п.2.2 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки від 11.10.2011р. становить 7356152,60грн. Цільове призначення земельної ділянки: землі громадської забудови (п.5.2 Договору).
Однак, 18 червня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Пітюренко А.В. було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки, на земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська області, АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_3, в якому, з посиланням на п. 44 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 17.10.2013р. №868, зазначено, що заявником - ОСОБА_3 не подано витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.
Так, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки від 26.06.2013р. №262 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,3872 га становить 7356152,60грн.
Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки від 18.04.2014р. №1646 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,3872 га вже становить 2473627,20грн.
За змістом витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки від 23.06.2015р. №0-425-0.4-2259/2-15 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,3872 га складає 3089560,37грн.
Судом також встановлено, що 10.06.2015р. Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення №2286-17, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на 275635,04грн.
Незгода позивача з вказаним податковим повідомленням-рішенням стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Означена стаття кореспондується з приписами ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено, платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі, а об'єктами оподаткування, зокрема, - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю-це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Згідно з п.п.271.1.1 та п.п.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
При цьому п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Згідно з п.п.288.2-288.3 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.
Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом приписів абз.1 п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 року №15 Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Відповідно до п.4 Порядку подання інформації про платників податків, об'єкти оподаткування та об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011р. №1386, Держгеокадастр та Мін'юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:
Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача
Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно з ч.3 ст.79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Частиною 4 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом приписів ч.9 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до ч.10 ст.79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до п.п.14.1.42 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону
При цьому ст.125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно зі ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - речові права на нерухоме майно, що є похідними (право оренди земельної ділянки) реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.
Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі, а право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди.
З аналізу наведених норм закону слідує, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, а сама земельна ділянка вважається переданою орендареві в оренду з моменту державної реєстрації права оренди.
Тобто, до моменту державної реєстрації права оренди, у орендаря таке право не виникає і земельна ділянка вважається не переданою.
При цьому, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Оскільки за договором оренди на орендодавця покладений обов'язок передати земельну ділянку у володіння орендаря, то до моменту передачі земельної ділянки вважається, що орендодавець свій обов'язок за договором оренди не виконав.
Отже, суд зазначає, що відсутність права оренди земельної ділянки та відсутність юридичного факту передачі земельної ділянки, в розумінні ст.17 Закону України «Про оренду землі», тягне за собою відсутність обов'язків по сплаті орендної плати, тим більше, що приписами п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України чітко визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Тобто, момент підписання та укладання договору не співпадає з моментом набуття цим договором чинності, так як момент набуття договором чинності співпадає з державною реєстрацією цього договору.
Момент підписання та укладання договору також не співпадає з моментом виникнення у особи права оренди, так як право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 Земельного кодексу України), а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України).
За наведених обставин на ОСОБА_3 не може бути покладено обов'язок сплачувати орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.
Крім того, суд зазначає, що станом на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 була змінена, а саме: згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки від 18.04.2014р. №1646, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,3872 га становить 2473627,20грн., в той час, як відповідачем при розрахунку грошового зобов'язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішення, взято за основу інший розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що не відповідає базі обрахування грошового зобов'язання з орендної плати.
За сукупності викладених обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно нараховано позивачу грошові зобов'язання з плати за землю згідно податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015р. №2286-17, що, в свою чергу, свідчить про протиправність останнього та про наявність підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 10.06.2015р. №2286-17.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова