Справа № 805/1314/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. Справа №805/1314/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1 м.Краматорськ

до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №148-25 від 17 січня 2015 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №148-25 від 17 січня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що 20 лютого 2017 року під час судового засідання по справі №805/210/17-а за позовом ОСОБА_1 до Словянської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про визнання незаконною та припинення податкової застави від 17.01.2015 року, представнику ОСОБА_1 вручена засвідчена копія податкової вимоги від 17 січня 2015 року №148-25 на суму 65924,63 грн., тобто 20 лютого 2017 року позивач вперше дізналась про таку вимогу. При цьому позивач вказує на те, що наприкінці 2016 року ним було отримано лист від 01.12.2016 року за №22689/10/05-22-17 про наявність податкового боргу в сумі 115367,49 грн., проте ніяких рішень додано не було. Лист було направлено на три квартири позивача у місті Словянську рекомендованим відправленням, при цьому адреси позивача були відомі відповідачу і раніше, зокрема у 2015 році. Позивач зазначає, що без узгодження грошового зобов'язання, вказана вимога є незаконною. Просив суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №148-25 від 17 січня 2015 року.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав через канцелярію суду заперечення до позовної заяви відповідно до яких просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

24 жовтня 2008 року між Слов'янської міською радою (орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір оренди землі.

Предметом даного договору було передання у строкове платне користування земельної ділянки (згідно рішення Словянської міської ради № 10-XXV-5 від 28.03.2008 року), яка знаходиться за адресою у АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею 0,2500 га в тому числі 0,0818 га - капітальна одноповерхова забудова 0,0954 га - під проїздами, проходами, площадками, 0,0084 га зелені насадження 0,0644 га - інші. На земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля в стадії реконструкції.

За приписами п. 9 договору розмір річної орендної плати складає - 13510 грн. на період реконструкції та 67548 грн. після вводу в експлуатацію. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтом індексів визначених законодавством, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

17 грудня 2009 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житлова будівля, торгівельно - розважальний і оздоровчий комплекс за адресою АДРЕСА_4, загальна площа 2561,4 кв.м. Підставою для отримання свідоцтва про право власності стало рішення виконкому Словянської міської ради від 16.12.2009 р. № 790.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Словянської міської ради від 16.11.2011 року №740/6 було вирішено оформити Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий національний стандарт» право приватної власності на нежитлову будівлю торгівельно -розважального і оздоровчого комплексу, розташовану по АДРЕСА_4, оскільки ОСОБА_1 як засновник ТОВ «Новий національний стандарт» передала до статутного фонду цього товариства нежитлову будівлю торгівельно - розважального і оздоровчого комплексу, розташовану по АДРЕСА_4.

18 листопада 2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий національний стандарт» було отримано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме житлова будівля, торгівельно - розважальний і оздоровчий комплекс за адресою: АДРЕСА_4, загальна площа 2549,9 кв.м.

Рішенням Словянської міської ради №43-XLVII-6 від 04.09.2013 року земельну ділянку вилучено із користування позивача, договір оренди землі, зареєстрований 24.10.2008 року за №28 та п.2 рішення Словянської міської ради від 28.03.2008 року №10-XXV-5 «Про передання земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1» вважати такими, що втратили чинність.

Так, 17 січня 2015 року Словянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управлення ДФС у Донецькій області у відношенні позивача сформовано податкову вимогу №148-25 про зобов'язання сплатити узгоджену суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 65924,63 грн.

26 січня 2015 року в.о. начальника Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області було прийнято рішення №56 про опис майна позивача у податкову заставу. Цього ж дня складено акт №56/05-22-25 опису майна на суму податкового боргу 65924,63 грн.

01 січня 2016 року відповідачем на адресу позивача направлено лист №22689/10/05-22-17, яким повідомлено, що станом на 01.12.2016 року за ним значиться сума податкового боргу у розмірі 115367,49 грн. Крім того, в листі вказувалось на те, що згідно Єдиного реєстру нерухомого майна, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру однокімнатну, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; квартиру двокімнатну, розташовану за адресою: АДРЕСА_2; квартиру двокімнатну, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Повідомлено, що вказане майно знаходиться у податковій заставі.

11 лютого 2015 року згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна Словянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управлення ДФС у Донецькій області на підставі п. 89 Податкового кодексу України майно ОСОБА_1 передано у податкову заставу.

Як вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем в ході розгляду справи, позивач про існування спірної вимоги про сплату боргу дізнався лише в ході розгляду справи №805/210/17-а за позовом ОСОБА_1 до Словянської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про визнання незаконною та припинення податкової застави від 17 січня 2015 року щодо майна позивача, звільнення майна з податкової застави та виключення його з відповідних державних реєстрів.

Відповідач в свою чергу, вказує на те, що заборгованість у сумі 65924,63 грн. виникла за позивачем з підстав несвоєчасної сплати грошових зобов'язань нарахованих самостійно згідно розрахунку № від 26.04.2013 року по терміну сплати 29.08.2013 рік.

При цьому, спірна вимога про сплату боргу від 17.01.2015 року №148-25, рішення про опис майна у податкову заставу від 26.01.2015 року №56 та акт опису майна від 26.01.2015 року №56/05-22-25 позивачу вручені не були у зв'язку з тим, що боржник зареєстрований на непідконтрольній Україні території, а саме в м. Донецку, пр. Ватутіна, буд. 3 Б, кв. 64.

Відповідач вказує, що на час розгляду справи за позивачем обліковується заборгованість з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 115367,49 грн.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався до суду з підстав оскарження податкових повідомлень-рішень.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/10582/13-а за позовом ОСОБА_1 до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Словянської міської ради про скасування податкового повідомлення - рішення № від 04.04.2013 року з визначеною сумою податкового зобов'язання 82406,40 грн. та податкове повідомлення - рішення № від 10.04.2013 року з визначеною сумою податкового зобов'язання в частині 82406,40 грн. - позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Постанова набрала законної сили, згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року.

Судом враховується та обставина, що у відповідності до вимог ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ході розгляду зазначеної справи судом було встановлено, що «…04.04.2013 року податковим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 82406,40 грн. за період 2013 рік та 10.04.2013 року податковим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 197773,89 грн. за період 2010-2012 роки.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач частково визнав донараховану суму орендної плати податковим повідомленням - рішенням № від 10.04.2013 року в розмірі 115367,49 грн. за період 2010 - 2011 роки з урахуванням часткової сплати земельного податку протягом 2010, 2011 та 2012 роках...»

З огляду на вищевказане, в своїх поясненнях відповідач зазначає, що оскільки у зазначеній постанові суду по справі №805/10582/13-а позивач частково визнав суму боргу в розмірі 115367,49 грн., яка від самого початку була складовою скасованого податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2013 року, тому як наслідок сума недоїмки складає 115367,49 грн. (197773,89 грн. - 82406,40 грн.)

При цьому суд зауважує, що в ході розгляду даної справи, відповідач так і не зміг пояснити суду звідки взялась сума заборгованості саме у розмірі 65924,63 грн., що визначена у спірній вимозі. Позивач, зазначив лише про те, що оскільки сума боргу на момент звернення до суду складає 115367,49 грн., тому у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилась, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).

Також відповідач зазначив, що за приписами Податкового кодексу України нарахування орендної плати з фізичних осіб здійснюється у автоматичному режимі у ІС «Податковий блок», підсистемі «Облік платежів» у пункті «Плата за землю». Формування часткового нарахування орендної плати у автоматичному режимі не передбачено, тому з урахуванням того, що за рішенням суду розмір нарахованого зобов'язання зменшився, привести в відповідність нараховані суми можливо тільки у ручному режимі.

Під час судового засідання, представник відповідача визнав, що внесення сум заборгованості в систему була здійснена у ручному режимі. Так, 24.04.2013 року відповідачем у ручному режимі внесено запис за №3 на суму 65924,63 грн., строк сплати нарахування якої наступає 29.08.2013 року

Так, згідно відомостей інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб за позивачем станом на 29.08.2013 рік обліковується недоїмка у сумі 65924,63 грн., згідно розрахунку № від 26.04.2013 року по терміну сплати 29.08.2013 рік, при цьому станом на 26.11.2015 рік за позивачем обліковується недоїмка в аналогічній сумі 65924,63 грн., але згідно розрахунку №1137 від 26.11.2015 року по терміну сплати 26.11.2015 рік.

Крім того, станом на 26.11.2015 рік за позивачем обліковується недоїмка у сумі 115367,49 грн., що виникла також згідно розрахунку №1137 від 26.11.2015 року.

При цьому відповідачем до суду як розрахунку № від 26.04.2013 року так і розрахунку №1137 від 26.11.2015 року надано не було.

Таким чином, відповідачем в ході розгляду справи до суду не надано належних доказів на підтвердження підстав виникнення заборгованості за спірною вимогою, тому суду не зрозуміло, вказана недоїмка виникла з підстав узгодженості самостійно нарахованого податкового зобов'язання згідно поданої декларації, чи з підстав узгодженості грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом в податковому повідомленні-рішенні.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст.1 ПК України).

Згідно п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковим зобов'язанням в розумінні ПК України визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).

Тобто, несплачена сума узгодженого податкового зобов'язання набуває статусу податкового боргу платника податків, відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп.14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

З огляду на положення зазначених норм Податкового кодексу України, податкова вимога складається контролюючими органами та направляється платнику податків у разі несплати таким платником узгодженої суми грошового зобов'язання (податкового боргу) в установлені законодавством строки.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 №576, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за №1840/24372

У підпунктах 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 вказаного Порядку зазначено, що податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

При цьому, відповідачем спірну вимогу винесено у період апеляційного перегляду постанови Донецького окружного адміністративного суду по справі № №805/10582/13-а у апеляційному порядку, тобто у період оскарження суми грошових зобов'язань. Хоча позивачем у постанові суду і було визнано суму заборгованості у розмірі 115367,49 грн., на підставі якої, як вказує відповідач начебто і було прийнято спірну вимогу, проте, таке рішення не набрало законної сили та не мало у цій період жодних правових наслідків.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Порядку, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних облікової інформаційної системи органів державної податкової служби.

Згідно до підпункту 4.6. пункту 4 Порядку, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на адресу за її місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення.

Як встановлено судом, спірна вимога №148-25 від 17 січня 2015 року про зобов'язання сплатити узгоджену суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 65924,63 грн. була отримана представником позивача лише 20 лютого 2017 року під час розгляду адміністративної справи.

Посилання відповідача на неможливість вручення позивачу спірної вимоги у зв'язку з тим, що боржник зареєстрований на непідконтрольній Україні території, судом до уваги не приймається, оскільки, 26 січня 2015 року відповідачем було здійснено опис майна позивача (у м. Слов'янську) у податкову заставу, тому він був обізнаний про поштову адресу на підконтрольній Україні території.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 15.05.5016 року № про взяття ОСОБА_1 на облік до міста Києва з 01 червня 2014 року, як переміщеної особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про те, що контролюючим органом під час прийняття спірної податкової вимоги №148-25 від 17 січня 2015 року було допущено ряд процедурних порушень, що унеможливлюють відстежити факт виникнення визначеного у ній грошового зобов'язання та не дають підстав вважати її належним чином врученою.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувана податкова вимога прийнята законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №148-25 від 17 січня 2015 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №148-25 від 17 січня 2015 року на суму 65924,63 грн. видану Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Словянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управлення ДФС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 659 (шістсот п'ятдесят девять) гривень 25 копійок.

Повний текст постанови складено та підписано 17 липня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.