Справа № 824/192/17-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/192/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.06.2015 р. №12396-24.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що об'єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів понад 3000 куб. см. Крім того, позивач стверджує, що вказаний вид податку відноситься до місцевого податку, який затверджується місцевим органом місцевого самоврядування. Нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли приймати і офіційно оприлюднювати до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів. Таким чином, позивач вважає, що прийняте податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 р. №12396-24 є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, 21.03.17 р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно ч. 6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

В письмових запереченнях податковий орган зазначив, що з 01.01.2015 р. згідно норм Податкового кодексу України був введений в дію транспортний податок, відповідно до якого легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», універсал В, д.н. - НОМЕР_2, 2013 року випуску, нoмер кузова НОМЕР_1 з об'єктом двигуна 4461 куб. см., датою першої реєстрації якого є 29.02.2014 р. та який належить ОСОБА_1, є об'єктом оподаткування транспортним податком в сумі 25000 гривень. У зв'язку із цим, податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 р. №12396-24, де визначено суму грошового зобов'язання позивача з транспортного податку в сумі 25000 грн, яка була сплачена в 2015 році ОСОБА_1 добровільно, а відтак заборгованості станом на день слухання справи за позивачем не рахується. На підставі зазначеного податковий орган просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити без змін податкове повідомлення-рішення Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 25.06.2015 р. №12396-24.

З наведених підстав суд вважає за можливим розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

25.06.2015 р. Новоселицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №12396-24, яким визначено податкове зобов'язання ОСОБА_1 по транспортному податку з фізичних осіб в сумі 25000 гривень. (а.с. 12).

З матеріалів справи встановлено, що об'єктом оподатковування визначено легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», універсал В, д.н. - НОМЕР_2, 2013 року випуску, нoмер кузова НОМЕР_1 з об'єктом двигуна 4461 куб. см., датою першої реєстрації якого є 29.02.2014 р. та який належить ОСОБА_1. (а.с. 9-11).

Податковим органом до матеріалів справи додано витяг з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1, згідно якої вбачається, що нарахований позивачу транспортний податок був сплачений добровільно 31.08.2015 року. Крім того, станом на 24.04.2017 р. у позивача відсутня заборгованість зі сплати податків та зборів. (а.с. 36, 37).

До матеріалів справи також додано рішення Острицької сільської ради №02-37/15 від 26.01.2015 р. яким встановлено в 2015 р. справляння в с.Остриця місцевих податків, зборів та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, яким затверджено Положення про транспортний податок.Згідно вказаного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів понад 3000 куб.см. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування. (а.с. 54-57).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні особи, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 даної статті є об'єктами оподаткування.

У відповідності до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України органи внутрішніх справ зобов'язані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

З матеріалів справи встановлено, що рік випуску легкового автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200», універсал В, д.н. - НОМЕР_2, нoмер кузова НОМЕР_1 з об'єктом двигуна 4461 куб. см., власник - ОСОБА_1, є 2013 рік. Таким чином судом встановлено, що вказаний автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб, згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 Податкового кодексу України. Крім того, позивач в позовній заяві не заперечувала проти того, що вказаний автомобіль є об'єктом оподаткування, а ОСОБА_1 є платником транспортного податку.

Водночас, позивач стверджує, що транспортний податок відноситься до місцевого податку, а відтак його стягнення у 2015 році податковим органом було неможливе, однак суд не погоджується з вказаним твердженням та зазначає наступне.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до п. 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно з ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Суд звертає увагу позивача, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року внесено зміни до Податкового кодексу України, тобто запроваджено новий податок - транспортний податок та введено його в дію відповідно до Закону. При цьому, введений Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року податок на транспортний засіб є місцевим податком, що є складовою податку на майно. Водночас, розмір та ставка з транспортного податку встановлена безпосередньо п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України, а саме: ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року внесено зміни до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України яким визначено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

В даному випадку рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку на порядку сплати податку, оскільки вони встановлені нормами ПК України, які і мають бути застосовані до вказаних правовідносин із застосуванням мінімальних ставок.

Таким чином, законодавець при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року передбачив ряд механізмів для запровадження транспортного податку з 01.01.2015 року і затвердив, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Частиною 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Однак, суд звертає увагу, що ст. 27 Бюджетного кодексу України встановлено застереження щодо введення в дію Законів України, які впливають на показники бюджету, а саме: зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету, проте Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року не передбачав особливих умов сплати транспортного податку у 2015 році, не змінював вид податку, а запроваджував новий податок з 2015 року, який відповідно не зменшував надходження бюджету та/або не збільшував витрати бюджету.

Крім того, з аналізу норм законодавства можна зробити висновок, що рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку може прийматись без додержання пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, оскільки розмір та ставка вказаного податку є фіксованою та визначена п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Острицька сільська рада 26.01.2015 р. прийняла рішення №02-37/15, яким встановлено в 2015 р. справляння в с.Остриця місцевих податків, зборів та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, яким затверджено Положення про транспортний податок. Згідно вказаного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів понад 3000 куб.см. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Таким чином, Острицька сільська рада на виконання вимог п. 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року прийняла рішення та встановила новий вид податку, який не впливає на показники бюджету, а саме: зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету та який встановлює розмір податкового зобов'язання з транспортного податку.

А тому, твердження позивача, що у 2015 році транспортний податок не повинен був сплачуватись, оскільки вказаний вид податку відноситься до місцевого податку, а орган місцевого самоврядування не приймав рішення про його затвердження у 2014 році, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність вчинених дій та законність прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідачем не було здійснено таких витрат, а тому питання про їх повернення судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 86, 94, 122, 128, 158, 159, 161- 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна