Справа № 751/857/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 червня 2017 року м. Київ К/800/22125/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Савченка Сергія Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

8 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №158725 від 1 лютого 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ДР №158725, винесена інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Савченком С.В. 1 лютого 2017 року про порушення ним пункту 8.8 Правил дорожнього руху (проїзду перехрестя на заборонений сигнал регулювальника) є незаконною, винесеною з порушенням чинного законодавства, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Додатково у судовому засіданні позивач пояснив, що на момент початку маневру його автомобіля, регулювальник подав сигнал, який дозволяє рух в обраному напрямку. Позивач стверджує, що працівники поліції не бачили, по якій він вулиці рухався до перехрестя, не кажучи вже про проїзд ним безпосередньо самого перехрестя. На відеозаписі не видно, що він вчинив правопорушення, права інспектором роз'яснювались після винесення постанови, що є порушенням права на захист. Також позивач юридично не обізнаний, на місці зупинення він розгубився, а тому погодився із порушенням Правил дорожнього руху.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №158725 від 1 лютого 2017 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Савченком С.В., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Савченком С.В. 1 лютого 2017 року винесено постанову серії ДР №158725 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що позивач 1 лютого 2017 року о 13 год 5 хв, рухаючись у м. Чернігові по вул. 1-го Травня, 162 на автомобілі Mitsubishi Lancer н.з. НОМЕР_1, здійснив рух на перехресті вулиці 77 Г. Дивізії та вулиці 1-го Травня на заборонений сигнал регулювальника, чим порушив вимоги пункту 8.8 Правил дорожнього руху.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому відповідачем протиправно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки в порушення вимог статі 72 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано належних доказів на підтвердження протилежного.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтування вини сформовано без застосування доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини позивача, обставин складу правопорушення (показання свідків, відеофіксація тощо), що в силу статті 62 Конституції України, є неприпустимим.

Також суд першої інстанції виходив з того, що при огляді відеозапису не вбачається роз'яснення інспектором позивачу його прав, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення до прийняття спірної постанови. Натомість, відеоматеріали свідчать про роз'яснення інспектором прав вже після винесення спірної постанови, що є порушенням статті 278 цього та пункту 9-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що пояснення інспектора поліції самі по собі не можуть слугувати беззаперечними доказами у вчиненні позивачем правопорушення, оскільки його статус, як посадової особи органу владних повноважень, може свідчити про його зацікавленість у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що із відеозапису, зробленого нагрудною відеокамерою інспектора патрульної поліції, вбачається, що під час зупинки позивача інспектором патрульної поліції позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю та просив інспектора обмежитися усним зауваженням у зв'язку із малозначністю правопорушення, інспектор ознайомив позивача із вказаним записом, на якому зафіксовано вчинення ним адміністративного правопорушення, після перегляду якого позивач також не заперечував порушення ним вимог пункту 8.8 Правил дорожнього руху, а тому оскаржувана постанова відповідачем прийнята обґрунтовано та правомірно.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що з відеозапису також вбачається, що інспектором патрульної поліції були роз'яснені позивачу права та обов'язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що нагрудною відеокамерою інспектора патрульної поліції зафіксовано події починаючи із зупинки його автомобілю та процес складання відносно нього постанови, проте момент здійснення проїзду позивачем перехрестя не зафіксовано на заборонений сигнал регулювальника, у зв'язку з чим даним відеозаписом не підтверджуються відомості оскаржуваної постанови та доводи відповідача про проїзд ним перехрестя на заборонений сигнал регулювальника, а відтак вказаний відеозапис не може бути прийнятий судом як належний доказ вчинення ним порушення Правил дорожнього руху.

Проте із вказаними доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на те, що згідно відеозапису позивач після зупинки його автомобілю інспектором патрульної поліції погодився із вчиненням адміністративного правопорушення та визнав свою провину повністю, у зв'язку з чим просив відповідача обмежитись усним зауваженням через малозначність правопорушення, а доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, про те, що він юридично не обізнаний та на місці зупинення його автомобіля інспектором поліції розгубився, а тому погодився із порушенням Правил дорожнього руху є необгрунтованими та безпідставними.

Також є необгрунтованими та безпідставними доводи позивача, викладені у касаційній скарзі про те, що наданий відповідачем відеозапис не містить момент здійснення ним адміністративного правопорушення, а тому не може бути прийнятий судом як належний доказ порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки в свою чергу на відеозаписі зафіксовано визнання позивачем свої вини у вчиненні адміністративного правопорушення та погодження щодо складання інспектором поліції постанови про накладення стягнення, а тому апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволення позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Савченка Сергія Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець