Справа № 806/1602/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м.Житомир справа № 806/1602/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Томчука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, скасування наказу №397 від 03.03.2017 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо видання наказу за №357 від 03.03.2017 "Про надання недостовірної інформації про наявність особового складу";

- скасувати наказ Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за №397 від 03.03.2017 "Про надання недостовірної інформації про наявність особового складу".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за №397 від 03.03.2017, яким на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани винесений на підставі акту службового розслідування, яке проводилось по факту надання ним недостовірної інформації про наявність особового складу та введення в оману командира. Зазначає, що командир дивізіону не відповідає за особовий склад, а відповідає за нього начальник штабу. Вказує, що службова перевірка проведена з порушенням Інструкції № 82 "Про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України", у зв`язку з чим, вважає, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани є протиправним, оскільки застосований не у спосіб передбачений Конституцією України. Зокрема, по закінченню службового розслідування з ним не було проведено бесіди, та на час перебування його на лікуванні не було зупинено проведення службового розслідування. Отже, позивач вважає, що не вчиняв дисциплінарного проступку і відповідач не мав законного права виносити такий наказ.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування заперечень вказав, що усі доводи позивача щодо недотримання процедури проведення службового розслідування є безпідставними, оскільки акт службового розслідування, що став підставою для винесення спірного наказу, у повній мірі відповідає вимогам наказу МОУ №82 від 15.03.2004 "Про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України". Тому, просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 на посаді заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 03.03.2017 №397 "Про надання недостовірної інформації про наявність особового складу" за незадовільне відношення до обліку особового складу, безконтрольність та повне не володіння станом справ в підпорядкованому підрозділі, незадовільне виконання вимог статей 59,101,102 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та введення в оману командира частини, тимчасово виконуючому обов"язки командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону майору ОСОБА_1 оголошено сувору догану та позбавлено премії в розмірі 20% за підсумками роботи у березні місяці. (а.с.21)

Позивач вважаючи такий наказ протиправним, звернувся до суду для захисту порушеного права.

Перевіряючи спірний наказ на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут), Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби).

Згідно зі ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно зі ч.1 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. При цьому, обов`язок щодо підтримання військової дисципліни та прийняття рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності покладено на командира військової частини (підрозділу), закладу, установи та організації.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ч.2 ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 97 Дисциплінарного статуту встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується:

рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм;

сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин);

офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.

Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Оголошувати дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Як встановлено судом, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 03.03.2017 №397 "Про надання недостовірної інформації про наявність особового складу" за незадовільне відношення до обліку особового складу, безконтрольність та повне неволодіння станом справ в підпорядкованому підрозділі, незадовільне виконання вимог статей 59,101,102 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та введення в оману командира частини, тимчасово виконуючому обов"язки командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону майору ОСОБА_1 оголошено сувору догану та позбавлено премії в розмірі 20% за підсумками роботи у березні місяці.

При цьому, підставою для видачі такого наказу стали матеріали службового розслідування за вхідним №5252 від 03.03.2017 по факту надання недостовірної інформації про наявність особового складу 20.02.2017 заступником командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону по роботі з особовим складом майором ОСОБА_1 .

Відповідно до п.84-86 Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Згідно п. 1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/8984 (далі - Інструкція), рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21.02.2017 №309 "Про призначення службових розслідувань" на підставі усного розпорядження тимчасово виконуючого обов"язки командира частини полковника ОСОБА_2 , по факту надання недостовірної інформації про наявність особового складу заступником командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону по роботі з особовим складом майором ОСОБА_1 , призначено службове розслідування. (а.с.20)

В ході проведення службового розслідування встановлено, що тимчасово виконуючий обов"язки командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону майор ОСОБА_1 на шикування не прибув та не забезпечив прибуття військовослужбовців, які прибули з відпусток 20.02.2017. Відносно наявності особового складу в підрозділі майор ОСОБА_1 вказав на те, що солдат ОСОБА_3 не прибув на службу. Щодо причини відсутності вказав на те, що він прибув з відпустки, написав рапорт про прибуття та можливо виїхав додому. Проте після перевірки в стройовій частині рапорту солдата ОСОБА_3 було встановлено, що ніякого рапорту солдат не писав, але є рапорт про прибуття з відпустки солдата ОСОБА_3 , підписаний т.в.о. командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону майора ОСОБА_1 . Після остаточного уточнення інформації було встановлено, що солдат ОСОБА_3 до військової частини не прибував у зв"язку з перебуванням до 01.03.2017 у відпустці.

За результатами службового розслідування заступником командира частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_4 .Крсек зроблено висновок та запропоновано тимчасово виконуючому обов"язки командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону майора ОСОБА_1 за незадовільне відношення до обліку особового складу, безконтрольності, повного не володіння станом справ в підпорядкованому підрозділі, незадовільного виконання вимог статей 59,101,102 Статуту та введення в оману командира частини оголосити сувору догану та позбавити 20% премії за підсумками роботи у березні.

Отже, проведенню службового розслідування передувало встановлення факту надання заступником командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону по роботі з особовим складом майором ОСОБА_1 недостовірної інформації про наявність особового складу.

Позивач в судовому засіданні, посилаючись на протиправність спірного наказу, зокрема, стверджував, що командир дивізіону не відповідає за особовий склад, а відповідає за це начальник штабу.

Суд критично оцінює такі доводи, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 20.02.2017 №39 на майора ОСОБА_1 - заступника командира четвертого гарматного артилерійського дивізіону по роботі з особовим складом, з 20.02.2017 покладено тимчасове виконання обов"язків командира четвертого артилерійського дивізіону. (а.с.50)

Отже, майор ОСОБА_1 з 20.02.2017 тимчасово виконував обов"язки командира четвертого артилерійського дивізіону.

Згідно п.58 Розділу 2 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.59 Розділу 2 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" командир (начальник), крім іншого, зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

В контексті наведеного суд відмічає, що у даному випадку на позивача як командира четвертого артилерійського дивізіону з 20.02.2017 було покладено обов"язок мати точні відомості про особовий склад.

Тому, доводи позивач з даного приводу безпідставні.

Крім того, у матеріалах справи, за підписом т.в.о. командира 4 ГАДН майора ОСОБА_1 , міститься рапорт про те, що військовослужбовці служби за контрактом 4 гарматного артилерійського дивізіону 20.02.2017 прибули в ППД з відпустки, а саме: капітан ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_3 (а.с.14)

Водночас, згідно відпускного листа, наявного у матеріалах справи, солдат ОСОБА_3 з 09.02.2017 по 28.02.2017 перебував у першій половині чергової відпустки за 2017 рік. (а.с.15). Тобто, ОСОБА_3 20.02.2017 знаходився у відпустці та був відсутній у військовій частині.

У судовому засіданні позивач не заперечував, що у рапорті від 20.02.2017 міститься його підпис, однак вказав, що поставив його не читаючи змісту рапору. Однак, суд не бере до уваги такі пояснення, оскільки ця обставина не спростовує обов"язку позивача, як на той час командира дивізіону, володіти інформацією про особовий склад та відповідати за документи, які він підписує.

Крім того, позивач вказав, що цього дня у нього погіршився стан здоров"я, у зв"язку з чим він звертався до лікаря, що підтверджується довідкою з лікарні.

Однак, згідно наданої до матеріалів справи довідки Бердичівської ЦРЛ від 14.07.2017 вбачається, що ОСОБА_1 звертався в приймальне відділення 21.02.2017 о 22.50 з приводу гіпертонічної хвороби, тобто вже на наступний день (а.с.65). Тому суд до уваги ці доводи не приймає.

Також з матеріалів справи вбачається, що в ході проведення службового розслідування у ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення, згідно яких він пояснив, що увів в оману не спеціально, а так як пожалів солдата ОСОБА_3 (а.с.16)

Отже, майор ОСОБА_1 факту уведення в оману командира стосовно наявності особового складу не заперечував, так як і не заперечував, що пояснення писав власноруч.

Таким чином, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки акту службового розслідування про те, що т.в.о. командира гарматного артилерійського дивізіону ОСОБА_1 надав командиру військової частини недостовірну інформацію про наявність особового складу станом на 20.02.2017.

Що стосується тверджень позивача, що під час проведення службового розслідування він знаходився на лікуванні, а тому термін його проведення, мав бути продовжений, чого відповідачем зроблено не було, а також щодо того, що на момент дачі пояснень перебував у хворобливому стані, суд зазначає таке.

Відповідно до п.85 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Дана норма кореспондується п.1.6 Інструкції, згідно якої службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

В контексті наведеного суд відмічає, що продовження строку проведення службового розслідування є правом командира, а не його обов"язком. При цьому воно може бути продовжене лише у необхідних випадках.

Суд погоджується з наданими в судовому засіданні поясненнями представник відповідача, що необхідності продовження службового розслідування не було, оскільки ОСОБА_1 і самим не заперечувалося факту надання недостовірних відомостей щодо наявності особового складу.

Такого факту не заперечувалося позивачем і в судовому засіданні.

Тому, суд критично оцінює такі доводи позивача.

Що стосується доводів позивача, що на момент відібрання пояснень 22.02.2017 він перебував у хворобливому стані, суд не бере їх до уваги, оскільки будь яких доказів цієї обставини матеріали справи не містять.

При цьому, з наявного у матеріалах справи рапорту позивача та наказу командира військової частини від 22.02.2017 №41 вбачається, що майора ОСОБА_1 виконуючого обов"язки командира четвертого гарматноготилерійського дивізіону вважати таким, що вибув на стаціонарне лікування з 23.02.2017. (а.с.23,24)

Тобто, 22.02.2017 позивач знаходився на службі.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що 22.02.2017 будь яких скарг на свій стан здоров"я у ОСОБА_1 не було.

Відповідно п.2.2, 2.3 Інструкції посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.

У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.

Однак, про скарги на свій стан здоров"я чи на інші протиправні дії позивачем у своїх письмових поясненнях не вказано. Правом, наданим п.2.2 Інструкції він не скористався.

Також, що стосується посилань позивача на те, що службова характеристика видана не його безпосереднім керівником, суд зазначає, що дана обставина не спростовує самого факту надання командиру недостовірної інформації по особовому складу та не може бути самостійною підставою для скасування спірного наказу.

Крім того, позивач вказує на те, що при проведенні службового розслідування та складанні акту службового розслідування порушено вимоги п.3, 4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України".

Так, відповідно до п.3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Згідно п.4 Інструкції за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

підстави службового розслідування;

час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття);

обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення;

пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

інші заходи, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.

В ході розгляду справи встановлено, що службове розслідування проведено у повній відповідності до вимог Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, досліджений судом акт службового розслідування містить всі необхідні реквізити, що мають значення для його складання.

Водночас, суд зазначає, що окремі недоліки в оформленні деяких документів не можуть бути підставою для визнання його незаконним, якщо з нього можливо чітко встановити виявлене порушення. Сам акт службового розслідування є лише складовою процедури службового розслідування та ніяким чином не впливає на факт вчинення порушення.

Крім того, позивач стверджує, що по закінченню службового розслідування з ним командиром військової частини не було проведено бесіди, як того вимагає п.4.3 абз.3 Інструкції.

Відповідно до п.4.3 Інструкції посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачем було проведено бесіду, про свідчить аркуш бесіди від 22.02.2017. Тобто, бесіду було проведено в ході службового розслідування.(а.с.17)

Суд вважає, що проведення у даному випадку бесіди в ході розслідування, а не за її результатами не є вагомим порушенням та належною підставою для скасування спірного наказу. Більш того ця обставина не спростовує вчиненого позивачем порушення, що ним самим і не заперечується.

Тому, суд відхиляє такі доводи.

З огляду на зазначене, суд вважає, що порядок службового розслідування був дотриманий, акт складений за результатами службового розслідування повністю відповідає вимогам Інструкції, а зафіксовані в ньому обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Що стосується доводів позивача, що до нього не застосовано інший вид дисциплінарного стягнення, менш суворий.

Згідно зі ч.2 ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наведене свідчить про те, що вирішальним при накладення дисциплінарної відповідальності за скоєний проступок військовослужбовцем є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини, попередня поведінка порушника та розмір завданих державі та іншим особам збитків.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани було враховано те, що згідно службової картки 08.02.2017 на ОСОБА_1 вже було накладено дисциплінарне стягнення, та на той час воно було не зняте.

Вказані обставини підтверджуються службовою карткою заступника командира дивізіону по роботі з о/с майора ОСОБА_1 (а.с.18-19)

Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено факт надання позивачем недостовірної інформації про наявність особового складу та як наслідок незадовільне відношення до обліку особового складу, безконтрольність та повне не володіння станом справ в підпорядкованому підрозділі, чим порушено Статуту внутрішньої служби, а тому його цілком обґрунтовано було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Отже, суд вважає, що наказ за №397 від 03.03.2017 "Про надання недостовірної інформації про наявність особового складу" прийнятий з урахуванням всіх обставин, тому є правомірним.

Крім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами п.45 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних сил України усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Як встановлено в ході розгляду справи, та не заперечується сторонами, позивач проходив військову службу на посаді заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом до 20.04.2017, після чого його було звільнено із служби.

Таким чином, після звільнення позивача зі служби, спірний наказ про накладення дисциплінарного стягнення втратив чинність, а отже на час звернення до суду будь яких правових наслідків для позивача не несе.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем в ході розгляду справи надано достатню кількість доказів на підтвердження правомірності спірного наказу.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідача приймаючи спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення останньому суворої догани та позбавленням 20% премії, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:
В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 24 липня 2017 р.