Справа № 810/3647/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3647/16 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.С.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Крившук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2016 №

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 станом на час звернення до адміністративного суду була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 12.07.2006 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2), номер запису про проведення державної реєстрації: 0002190. Станом на 14.12.2016 позивачку знято з обліку, як фізичну особу-підприємця припинено, про що до ЄДР внесено відповідний запис № 5002190.

26.05.2016, Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області була проведена позапланова перевірка позивачки на предмет дотримання нею вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 26.05.2016 № 367/1703/НОМЕР_2, яким встановлено порушення вимог ст. 138, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК), у зв'язку з чим донараховано суму зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 88 985,99 грн, у тому числі у 2014 році - 58 098,62 грн, у 2015 році - 30 887,37 грн.

На підставі складеного акта Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2016 № за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму грошового зобов'язання за основним платежем - 88 985,99 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 22 246,50 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 09.06.2016 № є правомірним.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на тому, що позивач не підтвердив понесені ним витрати розрахунковими документами:

а) у 2014 році:

- 215 499,59 грн на користь ФОП ОСОБА_5 за послуги транспортування та розрахунково-касове обслуговування;

- 122 311,67 грн на користь ФОП ОСОБА_6 за придбану макуху соняшникову.

б) у 2015 році:

- 190 320,00 грн на користь ФОП ОСОБА_5 за послуги транспортування та розрахунково-касове обслуговування;

- 15 595,83 грн не підтверджені витрати на придбання товару.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК (у редакції, що діяла до 01.01.2015) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК (у редакції, що діяла до 01.01.2015) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.пп. 177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК (у редакції, що діяла з 01.01.2015) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктами 44.1, 44.2 ст. 44 ПК передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що витратами для цілей ведення податкового обліку, можуть визнаватися не лише зменшення активів (фактично понесені витрати), а й збільшення зобов'язань (виникнення кредиторської заборгованості перед іншими суб'єктами).

У даному випадку, позивач визнав витрати по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 не у зв'язку із фактичною оплатою наданих послуг (зменшення активів), а у зв'язку із виникненням у нього заборгованості перед цими особами (збільшення зобов'язань), що не заборонено вимогами чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Враховучи, що позивач та відповідач в акті перевірки не заперечували наявності у позивача кредиторської заборгованості на суму 528 131,67 грн (215 499,59 + 122 311,67 + 190 320,00) перед ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про неправомірність віднесення зазначених сум до складу витрат у 2014-2015 роках.

При цьому, слід відмітити, що реальність здійснення господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 відповідач не заперечує.

Що стосується висновку податкового органу про неправомірність формування у 2015 році 15 595,83 грн витрат на придбання товару, то колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення в цій частині висновків акта перевірки. Так, відповідач не навів жодних пояснень відносно того, якого саме товару стосуються ці витрати та з ким позивач мав відносини купівлі-продажу такого товару. Тобто, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач неправомірно відніс зазначену суму до складу витрат у 2015 році, а тому висновок податкового органу в цій частині також є необґрунтованим.

Також уході проведення перевірки, за результатами аналізу банківських виписок та видаткових накладних відповідач встановив заниження валового доходу (обсягу виручки) у 2014 році на суму 49 512,46 грн.

Відповідно до ч. 137.1 ст. 137 ПК дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Пунктом 137.4 ст. 137 ПК передбачено, що датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Таким чином, датою визнання доходу для цілей ведення податкового обліку має значення дата переходу покупцеві права власності (поставки, відвантаження товару) не залежно від того, коли кошти від такого продажу надійшли на рахунок платника податку.

Позивач по зазначеному епізоду виявлених відповідачем порушень, стверджує що ним було визнано спірний дохід у 2013 році, оскільки саме у 2013 році товар було поставлено контрагенту - ТОВ «Свез Агро», при тому, що кошти за цей товар, дійсно, надійшли у 2014 році. Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідачем протилежного не доведено та жодних пояснень з приводу зазначених доводів позивача не надано. Також відповідачем не надано доказів того, позивач поставив у 2014 році ТОВ «Свез Агро» товару на суму 49 512,46 грн, яку не було оподатковано позивачем.

Враховуючи викладені обставини та положення п. 137.4 ст. 137 ПК, позивач визнаючи спірний дохід для цілей оподаткування у 2013 році, не має підстав для його повторного визнання у 2014 році, тому висновок відповідача в цій частині також є помилковим.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про допущення позивачем вимог податкового законодавства, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 09.06.2016 № .

Присудити на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області сплачений судовий збір у розмірі 2 335 (дві тисячі триста тридцять п'ять) грн 89 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 20.07.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.