Справа № 816/481/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"04" липня 2017 р. м. Київ № К/800/10161/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія»
на постанову на ухвалуПолтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017
у справі 816/481/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія»
до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» (далі - ТОВ ВКК «Арія», платник/позивач) звернулось до суду із вказаним адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі -ДПІ, податковий орган/відповідач) від 05.10.2015 №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема судами не враховано та не було предметом дослідження дійсності правочинів, укладених підприємством з контрагентами, так як дані господарські операції спричинили реальні зміни його майнового стану. Висновки щодо відсутності належних первинних документів спростовуються належними та допустимими доказами, що є в матеріалах справи.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в її задоволенні відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити в силі.

Заслухавши осіб, які прибули у судове засідання, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 31.08.2015 по 04.09.2015 контролюючим органом проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ ВКК «Арія» з питань правомірності проведених господарських відносин з ТОВ «Буд-Ін-Вест», з ТОВ «Атропус», з ТОВ «Криворіжелектромонтаж», за листопад 2014 р.; з ТОВ «Глобал Люкс» за травень 2014 р.; з ТОВ «Юридична Компанія «Бона Фідес» за січень 2014 р.; з ТОВ «Компанія Буделемент», з ТОВ «Едванс Компані», за березень 2015 р.; з ФОП ОСОБА_1 за квітень 2015 р.; з ПП «Селтек», за лютий 2015 р.; з ПП «Укр-Ком» за серпень 2013 р. січень 2014 р., результати якої оформленні актом від 15.09.2015 №1696/16-01-22-05/23560575.

Вказаною перевіркою встановлено, що позивачем занижено податок на додану вартість всього на 1229682,00 грн., чим порушено пункти 198.1-198.3, пункт 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), зокрема по взаємовідносинах з ТОВ «Буд-Ін-Вест» на суму 383517,00 грн., за листопад 2014 року, з ТОВ «Глобал Люкс» на суму 840 665,00 грн., за травень 2014 року, ТОВ «Юридична компанія «Бона Фідес» на суму 5500,00 грн. (в тому числі за січень 2014 року на суму 4583,00 грн., та за лютий 2014 року на суму 917,00 грн.).

На підставі акту перевірки, 05.10.2015 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 1844523,00 грн., з яких за основним платежем - 1229682,00 грн., та 614 841,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанції зазначили, що наявними в матеріалах справи документами не підтверджено реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Юридична компанія «Бона Фідес», ТОВ «Глобал Люкс», ТОВ «Буд-Ін-Вест», а тому спірне рішення винесено суб'єктом владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття такого рішення.

Однак колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з даними висновками, з огляду на таке.

Так, пунктом 15.1 статті 15 ПК України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Разом з тим, судом першої інстанцій, що залишено поза увагою судом апеляційної інстанції не досліджувались у повному обсязі первинні документи, які могли б містити відомості про обсяг та зміст господарських операцій позивача з ТОВ «Юридична Компанія «Бона Фідес», ТОВ «Глобал Люкс», ТОВ «Буд-Ін-Вест». Предметом дослідження були документи, які, на думку колегії суддів, є похідними та не вказують на відповідність економічного змісту правочинів позивача з його контрагентами.

Зокрема, вказівка суду про неможливість надання ТОВ «Юридична Компанія «Бона Фідес» консультацій для складення або складення відповідних декларацій для позивача не є належним свідченням не реальності даної угоди, з урахуванням, того, що не досліджено факт використання даного виду послуги позивачем у своїй господарській діяльності. Висновки, про неможливість отримання вихідних даних для заповнення вказаних декларацій ґрунтуються на припущеннях та не мають жодного значення в розрізі вирішення даної справи.

Належним та допустимими доказами для можливості підтвердження наданих послуг позивачу його контрагентами можуть бути документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податку на додану вартість), які слід дослідити надавши їхньому змісту правового значення.

Поруч з цим, суди не зауважили, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на актах перевірок контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару/послуги має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентами порушеннями вимог законодавства щодо створення підприємства та ведення фінансово-господарської діяльності. Якщо вказані контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них, адже законом іншого не передбачено.

Разом з тим, згідно наданих до суду першої інстанції пояснень ТОВ «Буд-Ін-Вест» слідує про проведення щодо даного підприємства податкової перевірки за весь період діяльності, результати якої підтвердили правомірність його діяльності в частині дотримання податкового законодавства України, що також не досліджувалось судами попередніх інстанцій, хоча дані обставини мають значення для правильного вирішення даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, судам попередніх інстанцій необхідно встановити не лише наявність або відсутність відповідних первинних документів, але й дослідити їх форму та зміст, фактичне здійснення оподатковуваних операцій позивачем з контрагентом, наявність у останніх умов для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» задовольнити частково.

2. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі №816/481/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.П. Юрченко Судді І.О. Бухтіярова О.А. Веденяпін