Справа № 2а-16040/12/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2017 р. м. Київ К/800/31522/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Шипуліної Т.М., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук П.О.,

представників позивача ОСОБА_4, відповідача Макаревича О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року

у справі № 2а-16040/10/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6, позивач) звернувся до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 08 червня 2012 року № , яким підприємцю збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на суму 251731,66 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції - 43251,87 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 12 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, позов ФОП ОСОБА_6 задовольнив частково: визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ від 08 червня 2012 року № в частині 91409,41 грн, в тому числі основний платіж - 87739,75 грн, штрафні (фінансові) санкції - 3669,66 грн; в іншій частині позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі та вирішення спору, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ФОП ОСОБА_6 також, не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2012 року № .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для збільшення підприємцю грошового зобов'язання з ПДВ згідно з податковим повідомленням - рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті від 22 травня 2012 року № 13/17-205/НОМЕР_2 про результати планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів ФОП ОСОБА_6 за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2011 року. Згідно з висновками цього акту позивач порушив, крім іншого, пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (втратив чинність 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР) та п. 181.1 ст. 181, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Такий висновок податкового органу вмотивований тим, що у період, охоплений перевіркою, підприємець здійснював підприємницьку діяльність (поліграфічну діяльність) на загальній системи оподаткування, а саме у період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року, без реєстрації платником ПДВ.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог вмотивований тим, що з урахуванням положень податкового законодавства та з огляду на встановлені в судовому процесі обставини щодо обсягу отриманої позивачем за 2010 рік виручки від здійснення підприємницької діяльності у сумі 51645,20 грн та його перебування на спрощеній системі оподаткування протягом 2009 року та І кварталу 2011 року у підприємця не було обов'язку реєструватися у якості платника ПДВ, а відтак збільшене податковим органом грошове зобов'язання з ПДВ за 2010 рік та І квартал 2011 року є безпідставним.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог суди виходили з того, що відповідно до норм податкового законодавства, які діяли у спірний період, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців перевищує 300000,00 грн, то платник податку зобов'язаний зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби та сплатити податкові зобов'язання з ПДВ. У разі якщо така особа не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, вона несе відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетних відшкодувань. Встановиши, що підприємець внаслідок перевищення загальної суми від здійснення продажу послуг (300000,00 грн.) у червні 2011 року, що не заперечується сторонам, відповідно до положень п. 181.1 ст. 181 ПК України не зареєструвався як платник ПДВ, суди дійшли висновку, що донарахування податковим органом грошового зобов'язання за основним платежем за червень 2011 року (на суму перевищення у сумі 5668,06 грн) та за ІІІ-ІУ квартали 2011 року у сумі 197906,06 грн. із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій є правомірним.

Однак, такі висновком судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з огляду на наступне.

Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року № 727/98 (в редакції Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 746/99) (втратив чинність з 01 січня 2012 року) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи.

Відповідно до ст. 1 Указу умовами переходу та перебування на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними в трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалізації продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку, форма та порядок видачі якого затверджено наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28 грудня 2001 року № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

Відповідно до ст. 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Отже, встановлений нормативним актом обов'язок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування в зазначених випадках виникає в періоді (кварталі), що настає за звітним, в якому платник єдиного податку припустився порушень вимог, установлених ст. 1 Указу № 727/98.

Згідно зі ст. 6 цього Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, ПДВ.

Відповідно до вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обрахування встановленого пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником ПДВ та з його сплати, особою, яка є платником єдиного податку, здійснюється з моменту, коли у цієї особи виник обов'язок перейти на загальну систему оподаткування, оскільки до цього ця особа звільнена від сплати ПДВ.

Аналогічні положення містить і ПК України.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до положень п. 183.2 ст. 183 ПК України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Пунктом 183.10 ст. 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Отже, у разі якщо особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, не подала до органу ДПС Заяву № 1-ПДВ або подала її з порушенням строку, встановленого п. 183.2 ст. 183 ПК України, вона несе відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування

Як установили суди першої та апеляційної інстанцій і підтверджено матеріалами справи, у 2009 році та І кварталі 2011 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування. У 2010 році та з 01 квітня 2011 року позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. При цьому сукупний дохід за 2010 рік від підприємницької діяльності становив 51645,20 грн, а у червні 2011 року, коли ФОП ОСОБА_6 перебував на загальній системі оподаткування, загальна сума від здійснення продажу послуг становила 328335,30 грн., що перевищує 300000,00 грн.

Поряд з цим, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, про те, що перебуваючи на загальній системі оподаткування, зокрема з 01 квітня 2011 року, та досягнувши у червні 2011 року обсяг виручки, що сукупно перевищує 300000,00 грн, 07 липня 2011 року він звернувся до податкового органу із заявою про реєстрацію платником ПДВ за формою 1-ПДВ. Однак, листом від 13 липня 2011 року № 14302/Б/17-223 ДПІ відмовила йому у реєстрації платником ПДВ з підстав неповноти даних пунктів 10, 11 заяви. З таких же підстав (неповнота даних пунктів 10, 11 Реєстраційної заяви платника ПДВ за формою № 1-ПДВ) листом від 11 жовтня 2011 року № 18981/Б/17-223 ДПІ була повернута повторно подана позивачем заява про реєстрацію платником ПДВ за формою 1-ПДВ.

Також, під час вирішення спору суди не врахували положення п. 6 підрозділу 10 розділу XX ПК України, яким передбачено окреме звільнення від відповідальності у вигляді фінансових санкцій осіб, що раніше перебували на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п. 6 підрозділу 10 розділу XX ПК України не застосовуються фінансові санкції до платників податку на прибуток підприємств та платників податків, що перейшли на загальну систему оподаткування, за порушення податкового законодавства за наслідками діяльності у другому - четвертому календарних кварталах 2011 року.

Аналіз зазначеної норми Перехідних положень ПК України дає підстави для висновку, що особи, які перейшли зі спрощеної на загальну систему оподаткування, на підставі п. 6 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України звільняються від фінансових санкцій за порушення податкового законодавства за наслідками діяльності у другому - четвертому кварталі 2011 року, незалежно від видів податків, норми щодо справляння яких порушені.

При цьому звільнення від фінансових санкцій, передбачене п. 6 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, може бути поширене лише на тих платників податків, які перейшли на загальну систему оподаткування після набрання чинності ПК України, тобто починаючи з 01 січня 2011 року. Якщо особа перейшла на загальну систему оподаткування до 01 січня 2011 року, вона не охоплюється колом осіб, щодо яких запроваджене звільнення від фінансових санкцій. Якщо така особа є водночас платником податку на прибуток, вона звільняється від фінансових санкцій лише за порушення правил сплати цього податку нарівні з іншими платниками податку на прибуток відповідно до п. 6 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Також, встановлене п. 6 підрозділу 10 розділу XX ПК України звільнення від фінансових санкцій поширюється на осіб, що перейшли на загальну систему оподаткування. За змістом розглядуваної законодавчої норми такий перехід має бути наслідком цілеспрямованого волевиявлення платника податків, вчиненого у передбачений законодавством спосіб. Такими способами є подача відповідної заяви платником єдиного податку (як це було передбачено п. 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"), а також неотримання свідоцтва платника єдиного податку на наступний календарний рік.

Від переходу на загальну систему оподаткування необхідно відрізняти втрату платником єдиного податку права перебувати на спрощеній системі оподаткування. Така втрата має місце в разі порушення платником єдиного податку обов'язкових умов перебування на спрощеній системі оподаткування, зокрема в разі перевищення ним граничного розміру виручки, встановленого для платників єдиного податку названим Указом Президента України.

За наявності обставин, що вказують на втрату права перебування особи на спрощеній системі оподаткування, така особа несе відповідальність на загальних підставах. Зокрема, не звільняється від фінансових санкцій на підставі п. 6 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України особа, що не виконала податкового обов'язку, який виник унаслідок необхідності оподатковувати за правилами загальної системи оподаткування сум перевищення виручки понад установлені для платників єдиного податку межі.

Суди попередніх інстанцій під час вирішення спору вищенаведені норми матеріально права не врахували, що призвело до неповного встановлення обставин у справі та вирішення спору, а отже відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити судове рішення відповідно до вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року у справі № 2а-16040/10/2670 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ Т.М. Шипуліна

____________ В.І. Юрченко