Справа № 816/1045/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/1045/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петренко О.В.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Пасько Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФУ), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо ненадання ОСОБА_3, пенсіонеру МВС (інваліду війни другої групи), копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1;

зобов'язати ГУПФУ надати ОСОБА_3, пенсіонеру МВС (інваліду війни другої групи), завірену відповідним чином згідно до нормативних документів копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, будучи розпорядником інформації у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", безпідставно не надав ОСОБА_3 копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яка міститься у матеріалах пенсійної справи позивача. Наголошував на наявності у нього права на отримання такої довідки з огляду на приписи статті 34 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях проти позову представник відповідача зазначив, що відповідно до пункту 72 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, територіальні органи Пенсійного фонду виготовляють та засвідчують копії лише тих документів, що створюються в ньому. А тому вимоги позивача не можуть бути задоволені ГУПФУ.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 07.06.2017 звернувся до ГУПФУ із заявою, у якій просив надати йому на ознайомлення довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії по інвалідності від 24.04.2017 №4/659 та звірену відповідним чином копію зазначеної довідки /а.с. 13/.

Того ж дня у приміщенні ГУПФУ позивач ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи /а.с. 14/.

Водночас щодо надання копії згаданої довідки відповідач листом від 15.06.2017 вих. №3117/03-24/1 повідомив позивачу, що відповідно до пункту 72 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, територіальні органи Пенсійного фонду виготовляють та засвідчують копії лише тих документів, що створюються безпосередньо у такому органі /а.с. 12/. З урахуванням викладеного, позивачу відмовлено у наданні копії довідки про грошове забезпечення від 24.04.2017 №4/659.

Не погодившись з наведеною відповіддю суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

А відповідно до частини третьої статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Аналізуючи наведені положення Основного закону, суд зауважує, що право на доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, є основоположним правом людини. Це право є необхідним елементом демократичної форми правління, яка ґрунтується серед іншого на вимогах прозорості, гласності та підзвітності в діяльності владних органів і службових осіб, яких народ уповноважив виконувати функції держави. Реалізація цих вимог демократичного врядування є неможливою без дієвого механізму доступу громадськості до інформації. Таким чином, право на доступ до інформації є гарантією функціонування демократичної держави. А тому, інформація, якою володіють органи влади, повинна бути максимально відкритою і доступною.

За змістом статті 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 2 названого Закону визначено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У відповідності до частини другої статті 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі статтею 1 названого Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

В силу положень пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї ж статті, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, органи державної влади, отримуючи чи створюючи інформацію, не стають її власниками і не можуть відповідно розпоряджатися нею на власний розсуд, вони лише виконують стосовно інформації певні, надані їм законодавчими актами, повноваження, зокрема стосовно оприлюднення та надання інформації на запит з метою реалізації основоположного права особи на доступ до інформації.

Чинне законодавство визначає максимальну відкритість інформації та гарантує реалізацію права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у розпорядженні суб'єкта владних повноважень.

Презумпція відкритості публічної інформації може бути спростована розпорядником такої інформації виключно у тому разі, коли він доведе, що доступ до конкретної запитуваної інформації має бути обмежений відповідно до умов, передбачених законом.

За приписами частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У цій справі відповідач, будучи розпорядником публічної інформації, відмовив позивачу у наданні копій документів, посилаючись виключно на приписи Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, що затверджена наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182.

Однак, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011 (чинного на момент затвердження згаданої вище Типової інструкції), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Пунктом 2 названого Указу визначено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

А відповідно до пункту 3 згаданого Указу, нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

За змістом абзацу другого пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов'язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Таким чином, нормативно-правові акти Пенсійного фонду України мають бути у встановленому законом порядку зареєстровані Міністерством юстиції України.

Разом з цим, Типова інструкція з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затверджена наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, у Міністерстві юстиції України не зареєстрована, а тому не набрала чинності.

За таких обставин, посилання відповідача на положення згаданої Інструкції є безпідставними.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що звернення позивача не стосувалось доступу до публічної інформації, оскільки за змістом заяви від 07.06.2017 ОСОБА_3 посилався на положення Закону України "Про звернення громадян", суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Суд звертає увагу на те, що заява ОСОБА_3 від 07.06.2017 /а.с. 13/ містить визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації" реквізити.

З урахуванням наведеного, вищезгадані доводи представника відповідача щодо невідповідності звернення позивача вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації" є безпідставними.

До того ж, суд зазначає, що лист-відповідь ГУПФУ від 15.06.2017 вих. №3117/03-21/1 не містить посилань на невідповідність звернення позивача вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, відмову у наданні позивачу копії довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії відповідач мотивував виключно посиланнями на положення Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, що, з огляду на вищенаведені висновки суду, є безпідставним.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що позивачу забезпечено доступ до запитуваної інформації шляхом надання для ознайомлення матеріалів його пенсійної справи, у яких міститься означена довідка, суд зауважує, що в силу наведених вище приписів статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивач має право на доступ до інформації як шляхом ознайомлення з нею (в т.ч., з правом зняття фотокопії), так і шляхом отримання копій відповідних документів.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірних відносинах не виконав своїх обов'язків, а саме - не надав позивачу на письмовий запит копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, що у розумінні наведених вище законодавчих приписів є публічною інформацією.

Порушення зазначених вище законодавчих вимог в їх сукупності становить зміст поняття "бездіяльність", яку можливо визначити як певну форму поведінки особи, що полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов'язків згідно із законодавством України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову /частина друга статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 повністю.

Позивач від сплати судового збору звільнений, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_3 копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати ОСОБА_3 копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 липня 2017 року.

Суддя (підпис) О.О. Кукоба