Справа № 308/2781/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6987/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1, від імені якого звернувся уповноважений представник ОСОБА_2, до інспектора групи реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Манзулич І.В, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

22 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до інспектора групи реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Манзулич І.В, в якому просив: визнати дії інспектора групи реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області сержанта поліції Манзулич І.В. щодо складання постанови серії БР № 376450 від 13 березня 2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн незаконними; визнати постанову серії БР № 376450 від 13 березня 2017 р. про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки така подана без додержання вимог, встановлених ст.106 КАС України, а саме: до матеріалів справи не долучено оригінал оскаржуваної ухвали, а долучена копія є неналежної якості (нечитабельна) та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 14 квітня 2017 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року позовну заяву повернуто позивачеві з підстав, передбачених п.1 ч.3 ст.108 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, представник позивача оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права, покликаючись на те, що ухвали від 23 березня 2017 року про залишення позовної заяви без руху не отримував, про зазначені у ній недоліки йому не було відомо, а тому був позбавлений можливості їх усунути. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнития з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 108 КАС України ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви можуть бути оскаржені особою, яка подала позовну заяву.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Судовою колегією встановлено, що ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки до неї не долучено оригінал оскаржуваної ухвали, а долучена копія є неналежної якості (нечитабельна), з наданням строку для усунення виявлених недоліків.

При цьому, в порушення вищевказаних норм, вказаною ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху встановлено лише недоліки отриманої заяви, проте не вказано способу їх усунення.

Крім того, вказаними нормами встановлено обов'язок суду щодо невідкладного надсилання ухвали про залишення позовної заяви без руху особі, яка її подала.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що така від імені ОСОБА_1 подана його уповноваженим представником - адвокатом ОСОБА_2 Серед реквізитів позовної заяви зазначено адресу для листування: АДРЕСА_2, а також адресу позивача: АДРЕСА_1.

Суд направив ухвалу про залишення позовної заяви без руху на адресу позивача, не звернувши уваги на ту обставину, що адміністративний позов було подано іншою особою - представником та зазначено адресу для листування, що могло бути викликано певними об'єктивними обставинами та з метою здійснення ефективного захисту прав позивача.

Відтак, особа, яка подала позовну заяву, була позбавлена можливості усунення вказаних в ухвалі недоліків, хоча така не містила вказівки на спосіб їх усунення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасною оскаржувану ухвалу суду про повернення адміністративного позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.71 КАС України суд може збирати докази з власної ініціативи, а тому не позбавлений можливості витребувати належну копію оскаржуваної постанови у суб'єкта владних повноважень, при цьому, не позбавляючи особу права на гарантований судовий захист.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, повернувши позовну заяву позивачу, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Дана правова позиція колегії суддів узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини та виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду, оскільки доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та повністю спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану уповноваженим представником ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року про повернення позовної заяви у справі №308/2781/17 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель