Справа № 826/13067/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2017 року № 826/13067/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.11.2016 року просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві щодо відмови повернути громадянину ОСОБА_1 зайво стягнені грошові кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87, 15 грн. та за бланк паспорта в розмірі 120 грн.

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в м. Києві повернути громадянину ОСОБА_1 зайво стягнені грошові кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87, 15 грн. та за бланк паспорта в розмірі 120 грн. ;

Також, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, які складають 4409, 60 грн. та судовий збір в розмірі 551, 21 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що вимоги відповідача щодо сплати позивачем вартості оформлення та видачі паспорта для виїзду за кордон, а також вартості його бланку є протиправними, не ґрунтуються на діючому законодавстві та суперечать практиці Верховного Суду України. Зазначає, що відповідач відмовив у вчиненні дій з повернення, на думку позивача, зайво та незаконно сплачених коштів за отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак, позивач наполягає на їх поверненні, як помилково сплачених.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у письмовому запереченні, зазначивши, що процедура оформлення та видачі паспорта передбачає вчинення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України дій не тільки щодо прийняття від заявника документів, але й цілого комплексу дій, пов'язаних з оформленням анкети отримувача паспорта, перевіркою достовірності, обробкою та збереженням заявлених особою даних, оформленням паспорта, дані до якого вносяться способом лазерного гравірування тощо. Зазначені дії визначають зміст послуг з оформлення та видачі паспорта, які надаються територіальними підрозділами ДМС України. Також, представник зазначив, що видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон спрямована на набуття особою права на виїзд з України і в'їзд в Україну, що є результатом надання ДМС України відповідної адміністративної послуги. Відповідно до Постанови КМУ № 795 від 04.06.2007 року та № 1098 від 26.10.2011 року адміністративна послуга з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є платною в розмірі 87,15 грн., а також передбачає видачу бланка паспорта, вартість якого складає 120 грн. А тому сплата коштів в розмірі 207,15 грн. відповідає вимогам чинного законодавства.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, представники відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи вище викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві з метою оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Крім заяви - анкети встановленого зразка, позивачем було надано на вимогу працівників Відділу платіжні документи про сплату державного мита у розмірі 170,00 грн., про сплату вартості бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 120, 00 грн. та про оплату послуг ДМС України за оформлення паспорта для виїзду за кордон у розмірі 87, 15 грн.

Сплата позивачем вартості бланка паспорта у розмірі 120, 00 грн. та оплати послуг ДМС України за оформлення паспорта для виїзду за кордон у розмірі 87, 15 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Отримувачем вказаних коштів визначено "ГУ ДМСУ в м. Києві".

На підставі поданих документів позивачем було отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, дата видачі 28 лютого 2014 року.

28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві з вимогою повернути йому зайво та незаконно стягнуті кошти за отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон (НОМЕР_2, дата видачі 28 лютого 2014 року).

Листом № 1-18/В-192-16 від 17.02.2016 року позивача повідомлено, що вимоги відповідача щодо сплати позивачем вартості бланка паспорта у розмірі 120 грн. та за надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87, 15 грн., як передумови для надання відповідної адміністративної послуги, є обґрунтованим.

Позивач вважає наведену інформацію у вказаному вище листі фактичною відмовою у вчиненні дій з повернення, на його думку, зайво та незаконно стягнених коштів за отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон (НОМЕР_2, дата видачі 28 лютого 2014 року).

У зв'язку з відсутністю в Правилах оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231, у редакції на час звернення до суб'єкта владних повноважень, приписів щодо необхідності сплатити вартість бланку паспорта та послуг за його оформлення, позивач, звернувся до суду з даним позовом щодо повернення сплачених ним коштів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері є Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" №3857-ХІІ від 21 січня 1994 року у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон №3857-ХІІ).

Приписами статті 1 названого Закону закріплено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (ст.2 Закону №3857-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №3857-ХІІ оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Крім того, статтею 7 названого Закону закріплено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Саме на реалізацію наведеної бланкетної норми, Кабінетом Міністрів України 31 березня 1995 року було прийнято постанову №231, якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

Так, у пункті 10 згаданих Правил закріплено, що для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається:

1) заява-анкета встановленого зразка;

2) паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років) (після прийняття документів повертається);

3) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи;

4) дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

5) квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Справляння державного мита за видачу паспорта також закріплено пунктом 9 Правил №213.

Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" №7-93 від 21 січня 1993 року платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Пунктом 5 статті 2 та підпунктом "б" пункту 6 статті 3 названого Декрету закріплено, що державне мито справляється за видачу документів на право виїзду за кордон і про запрошення в Україну осіб з інших країн, за продовження строку їх дії та за внесення змін до цих документів та становить 170 грн.

Жодних інших платежів ані Законом №3857-ХІІ, ані Порядком №231 на момент звернення позивача з заявою про оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон не передбачено.

Посилання відповідача на пункт 27 постанови Кабінету Міністрів України №795 від 04 червня 2007 року "Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання" у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 26 жовтня 2011 року в обґрунтування правомірності стягнення плати за надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн. та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 26 жовтня 2011 року "Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг" в обґрунтування правомірності стягнення вартості бланка такого паспорта, суд до уваги не приймає.

Так, відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року, винесеної у справі №21-441а13, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що сплата установленого Декретом державного мита за видачу громадянам України паспорта для виїзду за кордон покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом №3857-ХІІ та Правилами №231 - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість дій, які полягають у стягненні з ОСОБА_1 вартості бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 120 грн. (ставка вартості бланка паспорта за видачу паспорта в 10-денний термін) та оплати послуг ДМС України за оформлення паспорта для виїзду за кордон у розмірі 87, 15 грн.

Отже, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, які полягають у відмові повернути ОСОБА_1 кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87,15 грн та за бланк паспорта в розмірі 120, 00 грн.

І, як наслідок, суд вважає, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача повернути кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87,15 грн. та за бланк паспорта в розмірі 120, 00 грн. також підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач 26 вересня 2016 року подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якій просив під час прийняття постанови у справі № 826/13067/16 зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/13067/16.

Аналізуючи зазначену вимогу позивача, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми Закону слідує, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд не вважає за необхідне зобов'язувати Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві, не на користь якого ухвалено судове рішення, подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано належних доказів, які б свідчили про можливість ухилення вказаним відповідачем від виконання даного судового рішення.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, які складають 4409, 60 грн., суд зазначає нступне.

Згідно з ч. 1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2016 року позивач (Замовник) уклав Договір про надання правової допомоги №07/04-1 ФОП ОСОБА_3 (Виконавець). Відповідно до п.1 Договору №07/04-1 Виконавець - фахівець в галузі права, надає Замовнику на платній основі юридичні послуги - правову допомогу по видах та об'ємі, передбачених цим Договором та з метою захисту прав чи інтересів Замовника.

Згідно п.2 Договору №07/04-1 Виконавець надає правову допомогу, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності Замовинка, складання позовних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час знайомлення з матеріалами справи в суді на підставі замовлення Замовника, оформленого у формі Додатку до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Як вбачається з замовлення (додаток №1 до Договору №07/04-1 від 07.04.2016 року), відповідно до Договору про правову допомогу №07/04-1 від 07.04.2016 року, позивач просив надати юридичні послуги (правову допомогу), передбачену п.2 Договору за тарифом, передбаченим п.5 цього Договору для захисту та поновлення порушених прав, які полягають у складанні позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва стосовно зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби в м. Києві до вчинення дій щодо повернення ОСОБА_1 зайво стягнутих грошових коштів за оформлення та видачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя зазначеної статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Позивачем долучено до матеріалів справи: Договір про надання правової допомоги №07/04-1 від 07.04.2016 року; замовлення (додаток №1 до Договору №07/04-1 від 07.04.2016 року); акт виконаних робіт від 08.04.2016 року згідно Договору №07/04-1 від 07.04.2016 року; платіжне доручення від 04.07.2016 року на суму 4 409,60 грн. (призначення платежу: оплата за Договором №07/04-1 від 07.04.2016 року про надання правової допомоги).

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» установлена мінімальна заробітна плата з 01 січня 2016 року у місячному розмірі 1 378,00 гривень. Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Як вбачається з п.5 Договору №07/04-1 від 07.04.2016 року Замовник зобов'язується сплатити Виконавцю винагороду за правову допомогу згідно тарифу 551,20 грн. за кожну годину роботи, що становить 40% від мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на дату укладення цього Договору.

Згідно акта виконаних робіт від 08.04.2016 року по Договору №07/04-1 від 07.04.2016 року, загальна кількість годин обслуговування становить 8 годин.

Оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 4 409,60 грн.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 69-72 , 87, 90, 94, 98 , 122 та 158-163, 167, 168, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві щодо відмови повернути громадянину ОСОБА_1 зайво стягнені грошові кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87,15 грн. (вісімдесят сім гривень п'ятнадцять копійок) згідно квитанції від 04.02.2014 року та за бланк паспорта в розмірі 120, 00 грн. (сто двадцять гривень) згідно квитанції від 04.02.2014 року.

3. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві повернути ОСОБА_1 кошти за додаткові послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 в розмірі 87,15 грн. (вісімдесят сім гривень п'ятнадцять копійок) згідно квитанції від 04.02.2014 року та за бланк паспорта в розмірі 120, 00 грн. (сто двадцять гривень) згідно квитанції від 04.02.2014 року.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,42 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки).

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 4409, 60 грн. (чотири тисячі дев'ять гривень шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа