Справа № 521/10073/17
Суддя: Поліщук І. О.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/307/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О., розглянувши у порядку скороченого провадження матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд визнати неправомірними дії Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови їй, ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а також зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити їй, ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2, починаючи з 09.06.2017 року. Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком. Крім того позивачка зазначила, що з 06.07.1974 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який працював заступником голови Іллічівського районного суду м. Одеси, а потім суддею Малиновського районного суду м. Одеси на протязі 30 років. З 18 квітня 2006 року перебував у відставці і отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. 09.06.2017 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй, ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Однак позивачці було відмовлено у переведенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Вважаючи, що такі дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують та обмежують її права на отримання пенсії в розмірі, передбаченому діючим законодавством України, вона вимушена звернутись з наступним позовом до суду.

Відповідач надав до канцелярії суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 в повному обсязі.

У своєму позові позивачка заявила клопотання про розгляд справи у порядку скороченого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України адміністративний позов ОСОБА_1 може бути розглянутий в порядку скороченого провадження, який застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З урахуванням розгляду справи у порядку скороченого провадження сторони в судове засідання не викликались.

Розглянувши справу в порядку скороченого провадження одноособово, дослідивши надані позивачкою та наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, за внутрішнім переконанням та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, суд, з посиланням на чинне національне законодавство, а також враховуючи практику Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, у тому числі органів державної влади.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно до вимог ч.2 ст.19 Конституціі України органи державної влади місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 06 липня 1974 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 06.07.1974 року Палацом одруження м. Одеси.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданого 31.05.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 5871.

Також встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 позивачка була непрацездатною та отримує пенсію за віком, знаходилась на утриманні чоловіка, який отримував щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці, отримувала у нього допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, тому у зв'язку із його смертю, ОСОБА_1 здобула право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, що втратила годувальника, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_1 09 червня 2017 року звернулась доМалиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення її, ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника. Однак, позивачці було відмовлено.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 працював заступником голови Іллічівського районного суду м. Одеси, а потім суддею Малиновського районного суду м. Одеси на протязі 30 років. З 18 квітня 2006 року перебував у відставці і отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до ч.4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів» судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Аналізуючи встановлені обставини, суд визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07.07.2010 р. №2453-VI зі змінами та доповненнями) судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно із положеннями ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст.37 вказаного Закону).

Згідно пункту 2 частини 1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За вказаним Законом, члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Отже, відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного утримання суддів у відставці), якому надано преюдиціальне значення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частина третя, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р., викладені в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р., положеннями якого не передбачалося право суддів у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження розміру, співвідносно до суддівської винагороди працюючих на відповідних посадах суддів.

З введенням в дію з 01.01.2012р. положень ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збільшився розмір суддівської винагороди працюючим суддям.

Із змісту ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в попередній редакції слідує однозначний висновок, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безумовно підлягає перерахунку при збільшенні розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Окрім цього, суд вважає, що з огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС України у досліджуваній категорії справ суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, визнає такі дії незаконними і зобов'язує відповідача провести нарахування (перерахунок) та здійснити виплату належних сум для усунення наслідків протиправних дій.

У зв'язку із цим позивачка має право на отримання пенсії по втраті годувальника виходячи з розміру 50% пенсії померлого щомісячно, а дії Малиновського об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову по виплаті їй такої пенсії є протиправним.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що пред'явлені позивачкою позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 7-11, 18, 70, 99, 159-163, 183-2 КАС України, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставцізгідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» померлого годувальника ОСОБА_2, починаючи з 09.06.2017 року.

Постанову суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: