Справа № 813/1583/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року справа № 813/1583/17

17 год 00 хв зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Гулика А.Г.,

судді Грень Н.М.,

судді Сакалоша В.М.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лавришин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра Вячеславовича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В., в якому з врахуванням об'єднаного провадження у справі №813/1886/17, просить суд визнати протиправними дії відповідачів щодо протиправного та несвоєчасного повернення виконавчого листа стягувачу.

Ухвалою від 08.06.2017 суд прийняв до провадження заяву позивача про уточнення адміністративного позову щодо визначення сторін у справі та здійснив заміну відповідачів - головних державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубеля І.В., Медведєва О. В. на належного відповідача - Міністерство юстиції України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 у справі №813/1167/15, яка набрала законної сили 27.09.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №151к від 26.02.2015 про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Житомирської області; поновлено ОСОБА_3 на посаді прокурора Житомирської області з 27.02.2015; стягнено з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 182882,70 грн.; зобов'язано Генеральну прокуратуру України вчинити дії щодо відкликання відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_3, постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14067,90грн. звернено до негайного виконання. Позивач неодноразово звертався до відповідача за примусовим виконанням судового рішення, проте відповідач з порушенням 3-денного строку, встановленого ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виносив повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання. Крім цього, відповідач безпідставно виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, посилаючись на відсутність прізвища, ім'я та по-батькові посадової особи, що видала виконавчий документ, оскільки на момент видачі судом виконавчого документа така вимога в Законі України «Про виконавче провадження» не була передбачена.

Відповідач заяви про визнання позову чи заперечення на позовну заяву суду не надав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечила. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 у справі №813/1167/15, яка набрала законної сили 27.09.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №151к від 26.02.2015 про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Житомирської області; поновлено ОСОБА_3 на посаді прокурора Житомирської області з 27.02.2015; стягнено з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 182882,70 грн.; зобов'язано Генеральну прокуратуру України вчинити дії щодо відкликання відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_3, постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14067,90грн. звернено до негайного виконання. Постанова суду набрала законної сили 27.09.2016.

Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист 05.04.2016.

Отримавши виконавчий лист, позивач 02.03.2017 пред'явив його до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Вказаний виконавчий лист отриманий відповідачем 07.03.2017.

При розгляді заяви стягувача щодо примусового виконання виконавчого листа №813/1167/15, виданого 05.04.2016, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. прийняв повідомлення від 30.03.2017 №53659141 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Після усунення недоліків, позивач звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого листа до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Вказана заява отримана відповідачем 12.04.2017.

За результатами розгляду заяви стягувача щодо примусового виконання виконавчого листа №813/1167/15, виданого 05.04.2016, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. прийняв повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.04.2017 №53850016/16 з тих підстав, що не дотримано вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного та безпідставного повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у справі, суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вжити передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.3 вказаного Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Як вже встановив суд позивач звернувся до відповідача з виконавчим листом для примусового виконання 07.03.2017. Проте, відповідач прийняв повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №53659141 лише 30.03.2017, тобто з порушенням 3-денного строку, встановленого ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач вчинив протиправні дії щодо несвоєчасного прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2017 №53659141.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій щодо несвоєчасного та безпідставного прийняття повідомлення від 27.04.2017 № №53850016/16 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд зазначає наступне.

Як вже встановив суд, позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016, яку відповідач отримав 12.04.2017.

Проте, відповідач прийняв повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №53850016/16 лише 27.04.2017, тобто з порушенням 3-денного строку, встановленого ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач вчинив протиправні дії щодо несвоєчасного прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.04.2017 №53850016/16.

Щодо доводів позивача про безпідставність повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, суд зазначає наступне.

Відповідач як на підставу для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання посилається на те, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому листі не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові посадової особи, яка його видала.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, що діяв на момент видачі виконавчого листа, у виконавчому документі зазначались, зокрема, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали.

Із змісту виконавчого листа №813/1167/15, виданого судом 05.04.2016, вбачається, що в ньому вказано прізвище та ініціали судді, який видав виконавчий лист.

Таким чином, на момент видачі виконавчого листа, такий відповідав вимогам законодавства, які ставились до виконавчих листів, а відповідач немав підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що діяв на момент звернення позивача із заявою про примусове виконання рішення, передбачено, що у виконавчому документі вказується прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

В цьому контексті, суд вважає за необхідне зазначити, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, що визначено в ст. 14 КАС України.

Частиною першою ст. 258 КАС України передбачено, що за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до ч.1 ст. 259 КАС України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на момент видачі виконавчого листа, такий відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідач в повідомленні 27.04.2017 №53850016/16 безпідставно посилався на ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки такий не регулює процесуальні питання виконання судового рішення, прийнятого в порядку КАС України.

Суд також зазначає, що реальне виконання судових рішень, які набрали законної сили, є завершальним та визначальним етапом у реалізації права особи на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Крім цього, в ст. 13 Конвенції закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) від 15.10.2009 суд дійшов до висновку, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим.

Проте, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не потрібно вимагати використання таких засобів тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким необхідно використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Метаксас проти Греції»).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Щодо строків звернення до суду, передбачені ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає, що такі не пропущені, оскільки повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 30.03.2017 №.№53659141, позивач отримав 10.04.2017, і звернувся до суду 20.04.2017. Повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 27.04.2017 №53850016/16 позивач отримав 06.05.2017, і звернувся до суду 16.05.2017.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1280, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо несвоєчасного прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа ОСОБА_3 без прийняття до виконання від 30.03.2017 №.№53659141.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо несвоєчасного та безпідставного прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа ОСОБА_3 без прийняття до виконання від 27.04.2017 №53850016/16.

Стягнути з Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1280,00грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Г. Гулик

Суддя Н.М. Грень

Суддя В.М. Сакалош