Справа № 810/1840/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1840/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року № 810/1840/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.04.2017 №2256-п «Про проведення фактичної перевірки».

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що контролюючим органом 27.04.2017 було прийнято наказ №2256-п, яким на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України вирішено провести фактичну перевірку ТОВ «Стейт Оіл». Позивач стверджує, що перевірка з підстав, визначених вказаним підпунктом, може бути призначена виключно у випадку наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій.

Проте, як стверджує позивач, оспорюваний наказ не містить посилання на конкретну інформацію, що свідчить про недотримання ТОВ «Стейт Оіл» вимог законодавства.

За цих обставин позивач вважає, що контролюючий орган не мав фактичних та юридичних підстав для призначення перевірки.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області призначаючи фактичну перевірку ТОВ «Стейт Оіл» з підстав, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, діяло на підставі, у межах та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Зокрема, як зазначає відповідач, наказ про проведення перевірки був прийнятий за наслідками аналізу електронних копій фіскальних звітних чеків, з яких було встановлено факти проведення розрахункових операцій із застосуванням РРО без використання режиму попереднього програмування найменування цін товарів.

У судове засідання, призначене на 21.06.2017, представники сторін не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача 21.06.2017 через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника до суду не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, ухвалою суду від 21.06.2017 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» зареєстроване 10.10.2014 Обухівською районною державною адміністрацією як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7-12).

27 квітня 2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ за №2256-п, яким було призначено фактичну перевірку ТОВ «Стейт Оіл» за адресою: Дніпропетровська область, с.м.т. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, 15 з питань дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (а.с. 19).

Як на підставу для проведення перевірки оскаржуваний наказ містить посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, яким передбачено, що контролюючий орган може здійснити фактичну перевірку платника податків у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Позивач вважає, що контролюючий орган не мав правових підстав для призначення фактичної перевірки ТОВ «Стейт Оіл», а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Контролюючі органи у силу приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з абзацом першим пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 пункту 75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених у підпунктах 80.2.1-80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Цим же пунктом передбачено, що непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, фактична перевірка платника податків проводиться виключно у випадку наявності принаймні однієї з підстав, визначених у підпунктах 80.2.1-80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, та за умови пред'явлення посадовими особами контролюючого органу направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Натомість недотримання контролюючим органом будь-якої з вказаних умов призначення та проведення перевірки зумовлює виникнення у платника податків права не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється (пункт 80.1 статті 80 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, фактичною підставою для проведення перевірки позивача слугувала наявна у контролюючого органу інформація, отримана шляхом аналізу фіскальних звітних чеків, поданих позивачем до контролюючого органу, що свідчить про недотримання ТОВ «Стейт Оіл» законодавства, що регулює застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі.

Зокрема, з поданої позивачем до контролюючого органу звітності було встановлено, що позивачем всупереч вимогам статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» проводяться розрахункові операції із застосуванням реєстратора розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування, а саме, без зазначення коду товарної підкатегорії пального згідно УКТ ЗЕД.

Підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для проведення фактичної перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

Пунктом 11 статті 3 Закону України передбачено, що суб’єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов’язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

З доданого до матеріалів справи фіскального чеку №936229, на підставі якого позивачем було реалізовано 5 літрів пального А-95 «Євро» виду 11, класу «С» вбачається, що товарна підкатегорія пального у вказаному фіскальному чеку відсутня (а.с. 38).

За викладених обставин суд вважає, що контролюючий орган мав фактичні та правові підстави для проведення фактичної перевірки ТОВ «Стейт Оіл».

З приводу доводів позивача про дефекти у формі оспорюваного наказу, суд зауважує наступне.

Відповідно до абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, у наказі про проведення перевірки зазначаються: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб’єкта (прізвище, ім’я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об’єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Дослідивши зміст наказу ГУ ДФС в Дніпропетровській області від 27.04.2017

№2256-п «Про проведення фактичної перевірки» в контексті вказаних вимог, судом встановлено, що оспорюваний наказ містить визначені абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України обов’язкові реквізити.

Судом встановлено, що 28.04.2017 за адресою АЗК ТОВ «Стейт Оіл» прибули посадові особи ГУ ДФС у Дніпропетровській області з метою проведення перевірки відповідно до наказу від 27.04.2017 №2256-п та направлень на перевірку від 27.04.2017 №8161 та №8162.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженій особі ТОВ «Стейт Оіл» були пред’явлені направлення на перевірку, наказ про проведення перевірки та службові посвідчення осіб, вказаних у направленні.

Ознайомившись з вказаними документами, уповноважена особа ТОВ «Стейт Оіл» відмовилась від підпису у направленні на перевірку, про що посадовими особами відповідача складений акт від 27.04.2017 №000429/04/36/14/РРО/39436796 (а.с. 38).

Абзацом 8 пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 27.04.2017 №2256-п та направлень на перевірку від 27.04.2017 №8161 та 8162, посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області було проведено фактичну перевірку АЗК ТОВ «Стейт Оіл», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, с.м.т. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, 15.

За результатами перевірки контролюючим органом складений Акт від 05.05.2017 №0113/04/36/14/РРО/39436796 про результати фактичної перевірки щодо дотримання порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими працівниками) (а.с. 39-42).

З огляду на встановлені обставини суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Суд також зауважує, що вимоги про скасування актів індивідуальної дії можуть стосуватися виключно діючих актів, адже задоволення такого позову має наслідком позбавлення його юридичної сили.

З урахуванням викладеного, вимоги платника податків про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки можуть бути задоволені лише у тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

В іншому разі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідний наказ вичерпав свою дію у зв’язку з його реалізацією, а його скасування не буде мати наслідком відновлення порушених прав платника податків.

У силу положень пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Як вбачається з матеріалів справи, актів, які б засвідчували факт відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, відповідачем не складалось.

Позивач під час розгляду справи також не надав доказів, які б свідчили, що уповноваженою особою ТОВ «Стейт Оіл» було відмовлено у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Беручи до уваги, що позивач не скористався наданим йому правом не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до перевірки та враховуючи, що контролюючий орган фактично реалізував надану йому компетенцію на проведення фактичної перевірки, правові наслідки оспорюваного наказу є вичерпаними, а тому його скасування не може призвести до правових наслідків відновлення порушеного права позивача, про наявність якого він стверджує та за захистом якого він звернувся до суду, що виключає можливість задоволення позовних вимог у даному випадку.

Суд зазначає, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права особи. Після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Тобто, у разі проведення контролюючим органом незаконної перевірки за наслідками якої контролюючий орган прийняв рішення, яким визначив платнику податків суму податкового зобов’язання та/або штрафних санкцій, скасування наказу на проведення перевірки (визнання протиправними дій щодо проведення перевірки тощо), не матиме правових наслідків у вигляді захисту прав такого платника податків, адже таке право підлягає захисту шляхом пред'явлення позову про скасування рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами такої перевірки.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене у сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Доказів понесення відповідачем вказаних витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.06.2017.