Справа № 820/6882/16
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. Справа №820/6882/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Молчановой О.М.,

за участю: представника позивача - Гордейчука В.В.,

представника відповідача - Коваленко Л.Д.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА" з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 02.09.2016 року №, № , № та податкове повідомлення-рішення від 23.11.2016 року № .

Позивач не погоджується із висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями. В обґрунтування своєї позиції, зокрема, зазначає, що Положеннями ст.83 ПК України чітко передбачені підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. На думку позивача, контролюючим органом не були вжиті жодні заходи для перевірки взаємовідносин підприємства позивача із його контрагентами, а висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій зроблені лише на припущеннях, які ґрунтуються на тому, що контролюючим органом під час проведення перевірки нібито виявлена нереальність здійснення господарських операцій із контрагентами підприємства. Позивач наполягає на правильності обчислення податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємств.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, зазначивши, що податковим органом при проведенні перевірки не доведено належними доказами того, що спірні правочини підприємства позивача з його контрагентами вчинялися з метою безпідставного формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість. В акті перевірки щодо підприємства позивача контролюючим органом зроблені висновки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, які базуються не на первинних документах, а в основному на актах перевірок контрагентів позивача. Твердження відповідача про відсутність реальних господарських операцій спростовуються первинною бухгалтерською документацією, долученою до матеріалів справи. Просив позов задовольнити.

Відповідач - Головне управління ДФС у Харківській області проти позову заперечував, зазначивши, що ТОВ "ІВП ТРІАДА" відображені в податковій звітності правові взаємовідносини з суб'єктами господарювання без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування та несплати податків.

В наданих письмових запереченнях та у судових засіданнях представник відповідача, посилаючись на матеріали перевірки, стверджував, що оскаржувані рішення винесені у відповідності до норм діючого законодавства, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду справи, Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА", пройшов передбачену законодавством України процедуру державної реєстрації та набув статусу юридичної особи (зареєстровано в якості юридичної особи 28.09.2004 року №0001911 Харківським міським управлінням юстиції); включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та організацій України з ідентифікаційним кодом - 33203410 (т. 1 а.с. 25-28). Знаходиться на обліку, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) з 15.10.2004 року за № 5693, станом на дату складання акту перебуває на обліку в Східній ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області. Місцезнаходження суб'єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: пр-т Московський, буд. 199-Б.

ТОВ «ІВП ТРІАДА» зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 21.10.2004 року № 100288517, індивідуальний податковий номер 51.

Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів (витягу з ЄДРПОУ) одними з основних видів діяльності ТОВ «ТОВ ІВП ТРІАДА» є будівництво інших споруд (42.99); оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням (46.69); установлення та монтаж машин і устатковання (33.20); дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих та технічних наук (72.19) тощо (т. 1 а.с. 25-28).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 30.06.2016р. за №3767, №3768, №3769, №3770, №3771, №3772 та наказу №1601 від 17.06.2016р. (т. 1 а.с. 15) фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, відповідно до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ІВП ТРІАДА» податковий номер 33203410 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2013р. по 31.03.2016р. За наслідками перевірки складено акт № 455/20-40-14-01-08/33203410 від 16.08.2016р. (т.6. а.с. 80 -148).

Висновками акту перевірки встановлено наступні порушення:

1) п. 138.1. п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями та п. 6 положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 р. №318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за №27/4248 в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1774122 грн., у т. ч. за 2013 рік на суму 31709 грн., за 2014 рік на суму 440080 грн., за 2015 рік на суму 993934 грн., за І кв. 2016 року на суму 308399 грн.;

2) п. 198.1. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1703615 грн., в т.ч. грудень 2013 року на суму 90782 грн. за січень 2014 року на суму 7034 грн., за березень 2014 року на суму 86171 грн., за квітень 2014 року на суму 73762 грн., за гривень 2014 року на суму 30973 грн., за червень 2014 року на суму 13886 грн., за жовтень 2014 року на суму 48357 грн., за листопад 2014 року на суму 91069 грн., за березень 2015 року на суму 41497 грн., за квітень 2015 року на суму 129626 грн., за травень 2015 року на суму 313320 грн., за червень 2015 року на суму 219289 грн.. за липень 2015 року на суму 212675 грн., за серпень 2015 року на суму 2509 грн., за лютий 2016 року на суму 342665 грн.; та завищено р.24 Декларації з ПДВ «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» на загальну суму 313496 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 22969 грн., за квітень 2015 року на суму 290527 грн.;

3) ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» - штрафна (фінансова) санкція у розмірі 128186.90 грн.

На підставі зазначених вище висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме: № від 02.09.2016р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 1969169,00 грн., з яких 1774122,00 грн. за основним зобов'язанням та 195047,00 грн. за штрафними (фінансовими санкціями); № від 02.09.2016р., яким зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість у сумі 313496,00 грн.; № від 02.09.2016р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2129580,75 грн., з яких 1703615,00 грн. за основним зобов'язанням та 425903,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та рішення № від 02.09.2016р., яким позивачу нараховані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 128186,90 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «ІВП ТРІАДА» 13.09.2016р. звернулось зі скаргою до Державної фіскальної служби України (т.1 а.с. 17-18). Рішенням про результати розгляду скарги №23933/6/99-99-11-01-01-25 від 08.11.2016р. ДФС України скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.09.2016р. у частині донарахувань по операціям за період 2015 рік, І квартал 2016р., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 02.09.2016р. за №, №, № залишені без змін (т. 1 а.с 19-24).

На підставі зазначеного Рішення за результатом розгляду скарги, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2016р., яким підприємству позивача визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1531601,00 грн., з яких 1336554,00 грн. за основними зобов'язаннями та 195047,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як з'ясовано судовим розглядом, фактичною підставою для винесення податкових повідомлень-рішень слугували відображені в акті перевірки №455/20-40-14-01-08/33203410 від 16.08.2016р. висновки контролюючого органу про те, що в більшості випадків документально не підтверджена реальність здійснення господарських відносин із контрагентами позивача, в зв'язку із чим, на думку відповідача, ТОВ «ІВП Тріада» безпідставно сформовано витрати та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ по взаємовідносинах з: ТОВ «БК «Траст Інвест», МПП «ВКФ «Генефіс», ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», ТОВ «АСС-Поліграфпак», ТОВ «Восток Альтера».

Так, відповідач зазначає, що перевіркою встановлені порушення ТОВ «ІВП Тріада» вимог п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, оскільки безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Траст Інвест» за 2014 рік у сумі 667028 грн. А також, платником порушено вимоги п.198.1, п.198.2 та п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від ТОВ «БК «Траст Інвест» на загальну суму 133 406 грн.

За даними акту перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ «ІВП Тріада» порушило вимоги п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, п.6 П(С)БО 16 та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з МПП «ВКФ «Генефіс» на загальну суму 3189292 грн., у т. ч. за 2014 рік у сумі 301858 грн., за 2015 рік у сумі 2887434 грн. Також, товариством порушено вимоги п.198.1, п.198.2, п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від МПП «ВКФ «Генефіс» на загальну суму 685579 грн.

Судом також з'ясовано, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІВП Тріада» вимог п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, п.6 Стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 зі змінами та доповненнями (далі - П(С)БО 16) та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» на загальну суму 4137091 грн. Також, платником порушено вимоги п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно сформовано податковий кредит від ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» на загальну суму 827418 грн. ПДВ.

Також, з акту перевірки вбачається, що податковим органом зроблено висновок про те, що ТОВ «ІВП Тріада» порушено вимоги п.6 П(С)БО 16 та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з ТОВ «АСС-Поліграфпак» за І кв. 2016 року у сумі 1713327 грн. Також, товариством порушено вимоги п.198.1, п.198.2, п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від ТОВ «АСС - Поліграфпак» за лютий 2016 року на суму 342665 грн.

Судовим розглядом з'ясовано, що перевіряючими фахівцями податкового органу зроблено висновок про те, що ТОВ «ІВП Тріада» порушено вимоги п.6 П(С)БО 16 та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з ТОВ «Восток Альтера» за 2015 рік у сумі 140216 грн. А також товариством порушено вимоги п.198.1, п.198.2, п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від ТОВ «Восток Альтера» на загальну суму 28043 грн.

Отже, перевіркою ТОВ «ІВП ТРІАДА» встановлено порушення, зокрема, вимог п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, п.6 П(С)БО 16, у результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1774122 грн. та порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 1703615 грн. та завищення р.24 декларації з ПДВ «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» на загальну суму 313496 грн.

Також, за результатами акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.09.2016 №, яким застосовано до ТОВ «ІВП Тріада» штрафні (фінансові) санкції у сумі 128186,9 грн., у тому числі 15000,0 грн. (3000,0 грн.х5) за не оприбуткування готівки в касі, 113186,90 грн. (56593,45 грн.х2) за перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі.

Суд, аналізуючи висновки акту перевірки, вбачає, що контролюючим органом зроблено висновок про нереальність здійснення ТОВ «ІВП ТРІАДА» господарських операцій із контрагентами: ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» за період грудень 2013 року, лютий - травень, грудень 2014 року, лютий-червень, серпень 2015 року; ТОВ «БК «Траст Інвест» за період травень 2014 року; МПП «Виробничо-комерційна фірма «ГЕНЕФІС» за листопад, грудень 2014 року, а також січень-травень, липень 2015 року; ТОВ «АСС-Поліграфпак» лютий 2016 року; ТОВ «Восток-Альтера» за березень, квітень, червень 2016 року.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті від 16.08.2016р. №455/20-40-14-01-08/33203410, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судовим розглядом встановлено, що позивач - ТОВ «ІВП ТРІАДА», у перевіряємому періоді мало господарські взаємовідносини з ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж».

Судом встановлено, що між Позивачем та ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» були укладені договори підряду №ПД2611.3 від 26.11.2013р. та №ПД1911.4 від 19.11.2014р., за умовами яких ТОВ «ІВП ТРІАДА» (Замовник), доручало ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» (Підрядник), виконати певний вид монтажних робіт, а саме:

- За договором №ПД2611.3 від 26.11.2013р. ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» повинно було виконати монтажні роботи з впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 та загальноцехових параметрів цеху НАК на ПАТ «РІВНЕАЗОТ» (т.1 а.с 78-79);

- За договором №ПД1911.4 від 19.11.2014р. ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» повинно було виконати монтажні роботи по влаштуванню контрольно-вимірювальних приладів та автоматики на об'єкті «Облаштування Хрестищенської ГКР, Реконструкція Хрестищенської ДКС» (т.1 а.с. 177-180).

Вказані договори були виконані сторонами у повному обсязі, заповнені відповідні довідки про вартість виконаних будівельних робі (примірна форма КБ-3, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009р. за №554), акти приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009р. за №554).

Розрахунок за надані роботи був проведений у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т. 2 а.с. 46-61).

На виконання вимоги ст.201 ПК України, ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» виписало на адресу Позивача податкові накладні, які були включенні останнім до податкового кредиту відповідного періоду.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи містять копію Ліцензії, виданої товариству «СІ ЕС Груп Монтаж» Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, Серії АЕ № 262055 (т. 1 а.с. 73), терміном дії з 01.07.2013 року по 01 липня 2016 року, а також Дозволів, виданих ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» Територіальним Управлінням Держгірпромнагляду у Рівенській області на виконання певних видів монтажних, ремонтних робіт тощо (т.1 а.а. 74-75), терміни яких були дійсними на момент укладання та виконання певних робіт за укладеними з підприємством позивача договорами.

Судовим розглядом з'ясовано, що ТОВ «ІВП Тріада» отримані послуги були придбані не для власного використання, а для подальшої їх реалізації на адресу ТОВ «Рівнеазот» (договір підряду від 25.11.2013 №1607) та ТОВ «Полтаваспецмонтаж» (договір підряду від 12.11.2014 №12/11-14).

ТОВ «ІВП Тріада» надавались під час проведеня перевірки акти приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), в яких зазначено наступні роботи: облаштування Хрестищенського ГКР, реконструкція Хрестищенського ДКС та монтажні роботи з впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 та загально-цехових параметрів цеху НАК на ПАТ «Рівнеазот».

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання зазначених робіт ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» виписано акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2В) (т. 1 а.с. 81-91; 95-103; 107-118; 129-140; 148-155; 158-165; 197-200; 213-215; 218-221;231-234; 243-246; т. 2 а.с. 5-14; 18-23;34-37, ) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-3) (т.1 а.с. 80, 93, 106, 128; 147; 157, 196; 208; 217; 230; 242; 247-250; т. 2 а.с.4, 17, 33,) на об'єкті будівництва на замовлення ТОВ «ІВП Тріада» на загальну суму 4577874,19 грн., у т.ч. ПДВ 762979,03 грн. (детальний перелік зазначений в акті перевірки). З акту надання послуг від 31.01.2014 №5 вбачається, що були проведені монтажні роботи з впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 та загально-цехових параметрів цеху НАК на ПАТ «Рівнеазот» на загальну суму 386635,00 грн., у т.ч. ПДВ - 64439,17 грн.

На підтвердження виконання господарських зобов'язань ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» виписані податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 104, 105, 120; 146; 156; 169; 205; 207; 216; 226-229; 238-241; т. 2 а.с.2, 15, 31, 44).

Розрахунки між підприємствами проходили у безготівковій формі. Розрахунки із контрагентом підтверджуються платіжними дорученнями: №972 від 04.12.2013 на загальну суму 544694,29 грн., №51 від 03.02.2014 на загальну суму 42204.88 грн., №153 від 17.03.2014 на загальну суму 517026.94 грн., №290 від 14.05.2014 на загальну суму 150000,00 грн., №306 від 15.05.2014 на загальну суму 292571,66 грн., №326 від 27.04.2014 на загальну суму 185835,38 грн., №373 від 16.06.2014 на загальну суму 83314,49 грн., №1120 від 29.12.2014 на загальну суму 50000.00 грн., №56 від 20.01.2015 на загальну суму 12000,00 грн., №196 від 19.02.2015 на загальну суму 100000,00 грн., №299 від 13.03.2015 на загальну суму 200000.00 гри., №550 від 28.04.2015 на загальну суму 100000.00 грн., №626 від 14.05.2015 на загальну суму 250000.00 грн., №643 від 18.05.2015 на загальну суму 100000.00 грн., №796 від 12.06.2015 на загальну суму 245000.00 грн., №815 від 16.06.2015 на загальну суму 150000.00 грн., №842 від 19.06.2015 на загальну суму 200000,00 грн., №943 від 10.07.2015 на загальну суму 254000.00 грн., №1080 від 06.08.2015 на загальну суму 100000.00 грн., №1154 від 20.08.2015 на загальну суму 30000.00 грн., №1276 від 16.09.2015 на загальну суму 465000,00 грн., №1344 від 30.09.2015 на загальну суму 542861,55 грн. (т.1 а.с. 170-176)

Також підприємством позивача, на підтвердження здійснення господарських взаємовідносин із ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», до матеріалів справи надані підсумкові відомості щодо затрачених ресурсів (т. 1 а.с. 87-91; 201-204; 209-212; 222-225; 235-237 т. 2 а.с. 24-30; 34-37) та акти надання послуг (т. 1 а.с. 92, 94).

Судом встановлено, що розрахунки ТОВ «ІВП Тріада» здійснило у повному обсязі. Відповідач на стор 10 Акту перевірки зазначає, що заборгованість позивача перед ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» станом на 31.03.2016 року відсутня.

Між тим відповідачем робиться висновок, що дане товариство не могло виконати зазначений обсяг робіт, оскільки у ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» відсутній достатній людський ресурс. На підставі чого, податковим органом робиться висновок про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій із постачальником ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж»,

Оглянувши долучені позивачем до справи копії первинних документів, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «ІВП ТРІАДА» та ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», суд зазначає, що документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Натомість, контролюючим органом робиться висновок про те, що у ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» відсутній достатній людський ресурс, тому дане товариство не могло виконати зазначений обсяг робіт. Відповідач зазначає, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій із постачальником ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», у зв'язку із чим ТОВ «ІВП Тріада» не могло отримувати послуги від ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» у зазначених періодах та, як наслідок, не має права на формування витрат по актах виконаних робіт, які отримані від ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж».

Між тим, суд зазначає, що представником позивача до матеріалів справи надана копія штатного розпису ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», з якої вбачається на цьому підприємстві працює 15 працівників (т. 2 а.с. 82).

Також, судовим розглядом встановлено, що підприємство позивача мало господарські взаємовідносини із ТОВ «БК Траст Інвест».

Так, між підприємством позивача та ТОВ «БК Траст Інвест» були укладені договори: підряду №ПД1405.4 від 14.05.2014 року відповідно до умов якого Замовник (ТОВ «ІВП Тріада») доручає, а Підрядник (ТОВ «БК «Траст Інвест») зобов'язується виконати монтажні роботи впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 загально-цехових параметрів цеху НАК ПАТ «РІВНЕАЗОТ» та пусконалагоджувальні роботи з впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 та загально-цехових параметрів цеху НАК ПАТ «РІВНЕАЗОТ» (т.3 а.с. 73-76), та договір підряду від 19.05.2014 №ПД1905.4, відповідно до умов якого Замовник (ТОВ «ІВП Тріада») доручає, а Підрядник (ТОВ «БК «Траст Інвест») зобов'язується виконати монтажні, шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з системи розпалу конвертерного газу розподіленої системи управління агрегату №1 загальноцехових параметрів цеху ПАК ПАТ «Рівнеазот» (т.3 а.с. 132-136).

Здійснення господарських операцій підтверджується актами приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), в яких зазначено наступні роботи: впровадження розподіленої системи управління агрегату №1 загально-цехових параметрів цеху НАК ПАТ «РІВНЕАЗОТ».

Перевіркою встановлено, що на зазначені роботи ТОВ «БК «Траст Інвест» виписано акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2В) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ3) на об'єкті будівництва на замовлення ТОВ «ІВП Тріада» на загальну суму 48216,94 грн., у т.ч. ПДВ 8036,16 грн. (детальний перелік вказано в акті перевірки). Також, позивачем наданий акт надання послуг від 14.10.2014 б/н - монтажні роботи на загальну суму 632073,96 грн., у т.ч. ПДВ - 105345,66 грн. У зазначеному акті відсутня інформація щодо витрачених трудових чи механічних ресурсів, а також кінцевого споживача зазначених послуг.

Розрахунки між підприємствами проходили у безготівковій формі відповідними платіжними дорученнями: від 27.06.2014 року №421 на суму 632073,96 грн. з ПДВ по договору від 19.05.2014 року № 1905.4 та від 19.06.2014 року №395 на суму 168359,65 грн. з ПДВ по договору від 14.05.2014 року № 1405.4 (т. 3 а.с. 150-151).

Судом встановлено, що на підтвердження виконання зазначених робіт за укладеними договорами на адресу підприємства позивача виписані податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 3 а.с. 106,119, 125,131; 139-149).

Виконання робіт за укладеними договорами підтверджується Актом здачі - приймання виконаних робіт (т. 3 а.с. 137-138), довідками про вартість виконаних робіт, а також актами приймання виконаних будівельних робіт.

Оглянувши долучені позивачем до справи копії первинних документів, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «ІВП ТРІАДА» та ТОВ «БК «Траст Інвест», суд зазначає, що документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Судом також з'ясовано, що відповідач в акті перевірки також зазначає, що розрахунки підприємством позивача здійснені у повному обсязі. Заборгованість ТОВ «ІВП Тріада» перед ТОВ «БК «Траст Інвест» станом на 31.03.2016 року - відсутня (стор. 81 акту перевірки).

Між тим, податковим органом робиться висновок, що ТОВ «ІВП Тріада» порушено вимоги п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинах з ТОВ «БК «Траст Інвест» за 2014 рік у сумі 667028 грн. А також, платником порушено вимоги п.198.1, п.198.2 та п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від ТОВ «БК «Траст Інвест» на загальну суму 133406 грн.

Зазначений висновок контролюючим органом зроблено на підставі аналізу інформаційної системи «Податковий блок», за даними якої встановлено, що ТОВ «БК «Траст Інвест» має стан - "8" - до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть за мiсцезнаходженням. Підприємство перебуває на обліку у ДПІ у Малинівському районі м. Одеси ГУ ДФС у Одеській області. Основний вид діяльності - будiвництво житлових i нежитлових будівель.

Відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), перевіркою встановлено, що ТОВ «БК «Траст Інвест» до будівництва об'єктів по замовленню ТОВ «ІВП Тріада» субпідрядні організації не залучало, оскільки в актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), наданих до перевірки, у графі «Замовник» зазначено - ТОВ «ІВП Тріада», у графі «Генпідрядник» - ТОВ «БК «Траст-Інвест», у графі «Субпідрядник» - запис відсутній, або зазначена графа взагалі відсутня.

Перевіркою встановлено, що згідно з актами приймання будівельних робіт за перераховані періоди, складених генпідрядником (ТОВ «БК «Траст Інвест»), та прийнятих і затверджених Замовником (ТОВ «ІВП Тріада») щодо виконання будівельно-монтажних робіт, витрати праці робітників на зазначений обсяг робіт становили 3254,45 людино - годин у травні 2014 року, у жовтні 2014 року кількість витрачених людино-годин взагалі не вказана, при тому, що ТОВ «БК «Траст Інвест» до ДПІ податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми №1ДФ за період 2014 рік не подавало.

Відповідача зазначає, що для виконання зазначених робіт необхідно залучити до робіт: у травні 2014 року 20 робітників, у жовтні 2014 року - неможливо визначити, оскільки в акті виконаних робіт відсутня інформація щодо витраченого часу.

На підставі вищенаведеного, зважаючи на те, що ТОВ «БК «Траст Інвест» до ДПІ податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми №1ДФ за період 2014 рік не подавало, в акті перевірки зроблено висновок, що неможливо підтвердити факт отримання таких послуг та реальність їх виконання.

При проведенні перевірки також було використано отриману від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову інформацію від 27.06.2014 №1804/26-55-22-03/39113417 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «ТРАСТ ІНВЕСТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства в результаті взаємовідносин з постачальниками та покупцями за період з 01.04.2014 по 31.05.2014, відповідно до якої встановлено, що фактично у ТОВ «БК «Траст Інвест» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Крім того, згідно з базами даних Міндоходів України не встановлено отримання ТОВ «БК «Траст Інвест» дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує. Виходячи з наведеного, зроблено висновок, що ТОВ «БК «Траст Інвест» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Також, було використано отриману від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову інформацію від 31.07.2014 №2187/26-55-22-03/39113417 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Траст Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства в результаті взаємовідносин з постачальниками та покупцями за період з 01.06.2014 по 30.06.2014, відповідно до якої, також, встановлено, що ТОВ «БК «Траст Інвест» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Відповідно до даних інформаційної системи «Реєстр дозволів» перевіркою встановлено, що ТОВ «БК «Траст Інвест» дозволів не отримувало.

Судом з'ясовано, що ТОВ «ІВП Тріада» отримані послуги були придбані не для власного використання, а для подальшої їх реалізації на адресу ТОВ «Рівнеазот» (договір підряду від 25.11.2013 №1607). Відповідно до наданих до перевірки актів виконаних робіт за формою КБ-2, виписаних ТОВ «ІВП Тріада» на адресу ТОВ «Рівнеазот», у графі «Генпідрядник» зазначено ТОВ «ІВП Тріада», у графі «Субпідрядник» прочерк або графа взагалі відсутня, з чого перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «ІВП Тріада» самостійно виконувало будівельно-монтажні послуги на замовлення ТОВ «Рівнеазот».

Між тим, під час судового розгляду справи, відповідно до наданих копій первинних документів, суд вбачає, що вказані договори були виконані сторонами у повному обсязі, заповнені відповідні довідки про вартість виконаних будівельних робі (примірна форма КБ-3), акти приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в).

Розрахунок за надані роботи був проведений у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Заборгованості на момент проведення перевірки не було.

На виконання вимоги ст.201 ПК України, ТОВ «БК Траст Інвест» виписало на адресу Позивача податкові накладні, які були включенні останнім до податкового кредиту відповідного періоду.

Жодного недоліку форми чи змісту вказаних вище первинних документів Відповідачем у акті перевірки не надано. В той же час, єдиним аргументом контролюючого органу стали відсутність у контрагента людських ресурсів для виконання подібних робіт.

Щодо взаємовідносин із Малим приватним підприємством «Генефіс» судом встановлені наступні обставини.

Так, між Позивачем та МПП «ВКФ «Генефіс» укладено договір підряду на виконання робіт від 01.10.2014 року №ПД01 10.4. та Додаткову угоду №1 від 03.11.2014 року до Договору №ПД0110.4 від 01.10.2014 року, відповідно до умов якого останній зобов'язується у межах договірної ціни, на власний ризик своїми силами в установлений строк відповідно до проектної документації виконати монтажні з реконструкції та здати у встановлений термін об'єкт - Облаштування Абазівського БКР. Реконструкція УКПБ Абазівка для забезпечення постійного тиску газу на ТДА (коригування).

Також ТОВ «ІВП ТРІАДА» укладено договір підряду з МПП «ВКФ «Генефіс» на виконання робіт №ПД 1811.4 від 18.11.2014р. (т. 4 а.с. 155-158), відповідно до умов якого останній зобов'язувався у межах договірної ціни, на власний ризик своїми силами та необхідними матеріалами виконати та здати в установлений строк монтажні роботи на об'єкті Замовника, що розташований поблизу с. Першотравневе, Красноградського району. Харківської області (Облаштування Хрестищенського ГКР. Реконструкція Хрестищенського ДКС.).

Між ТОВ «ІВП ТРІАДА» та МПП «ВКФ «Генефіс» укладено договір підряду від 06.01.2015 року №11Д0601.5, відповідно до умов якого останній зобов'язувався виконати монтажні роботи з облаштування Хрестищенського ГКР. Реконструкція Хрестищенської ДКС. Монтаж естакади від ТП компресорів до ЗРУ (т. 4 а.с. 181-182).

Вказані договори були виконаний сторонами у повному обсязі, заповнені відповідні довідки про вартість виконаних будівельних робі (примірна форма КБ-3), акти приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в).

Розрахунок за надані роботи був проведений у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.4 а.с. 184-197). Зазначені обставини також не заперечуються і контролюючим органом.

На виконання вимоги ст.201 ПК України, МПП «ВКФ «Генефіс» виписало на адресу Позивача податкові накладні, які були включенні останнім до податкового кредиту відповідного періоду.

Жодного недоліку форми чи змісту вказаних вище первинних документів Відповідачем у акті перевірки не надано. В той же час, єдиним аргументом контролюючого органу стали відсутність у контрагента людських ресурсів для виконання подібних робіт. Ми наголошуємо, що безпосередньо самим контролюючим органом не було надіслано жодного запиту до контрагента Позивача щодо перевірки наявності людських ресурсів необхідних для виконання подібних монтажних робіт.

Позивач зазначає, що більшість документів по взаємовідносинам із МПП «ВКФ «Генефіс» були вилучені 18.12.2015р. правоохоронними органами Слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону в рамках проведення досудового розслідування у кримінальній справі №00000073 на підставі ухвали слідчого судді №234/20134/15-к. (т.4 а.с. 198-203). Між тим, контролюючому органу була надана можливість ознайомитися з вилученими документами, про що зроблена помітка в акті перевірки.

Судом вважає за необхідне зазначити, що МПП «ВКФ «Генефіс» на момент здійснення монтажних робіт мало Ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України Серії АЕ №595153 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури та Дозвіл Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №456.11.09-28.30.0, який дія з 08.07.2011р. по 08.07.2014р.

Зазначені послуги були придбанні з метою подальшої їх реалізації на адресу на адресу ТОВ «Полтаваспецмонтаж» (Договір підряду №12/11-14 від 12.11.2014 року) та ТОВ «Сустр- 19» (Договір №22 від 10.04.2013 року).

З аналізу актів приймання виконаних робіт (форми КБ-2в). встановлено виконання наступних робіт: Облаштування Абазівського ГКР. Реконструкція УКПГ Абазівка для забезпечення постійного тиску газу на ТДА (коригування) та Облаштування Хрестищенського ГКР. Реконструкція Хрестищенської ГКС. На зазначені роботи МПП «ВКФ «Генефіс» виписано акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2В) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБЗ) на об'єкті будівництва на замовлення ТОВ «ІВП Тріада»

МПП «ВКФ «Генефіс» а адресу ГОВ «ІВ1І ТРІАДА» виписано податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.

Загальна сума взаємовідносин по актам виконаних робіт складає 3827150.26 грн., з них сума без ПДВ 3189292 грн., ПДВ 637858.38 грн. Розрахунки між підприємствами проходили у безготівковій формі.

Податковий орган в акті перевірки (стор. 29 акту) зазначає, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» у TOB «ІВП Тріада» станом на 31.03.2016 року заборгованість перед МПП «ВКФ «Генефіс» відсутня (т. 6 а.с. 94).

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді підприємство позивача мало господарські взаємовідносини із ТОВ «АСС-Поліграфпак».

За результатами перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ІВГІ Тріада» порушено п. 6 положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 р. N 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 та безпідставно сформовано витрати по взаємовідносинам з ТОВ «АСС- Поліграфпак» на загальну суму 1713327 гри., у т. ч. за І кв. 2016 року у сумі 1713327 грн.

Перевіряючи висновки податкового органу судом встановлено, що між підприємством позивача та ТОВ «АСС-Поліграфпак» були укладено договір підряду №ПД0102.6 від 01.02.2016 року в рамках якого ТОВ «ІВП ТРІАДА», в якості замовника, доручало ТОВ «АСС-Поліграфпак», в якості Підрядника, виконати роботи з виготовлення сепараційних блоків для вузлу заміру вуглеводневої продукції свердловини №55 Коробчинського ГКР та для вузлу заміру вуглеводневої продукції свердловини №512 Західно-Хрестищенського ГКР. (т. 5 а.с. 85-88).

На виконання зазначених робіт ТОВ «АСС-Поліграфпак», складено відповідні кошториси (т. 5 а.с.89,90), виписано акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2В) (т. 5 а.с. 114-120, 133-140, 151, 152) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-3) на об'єкті будівництва на замовлення ТОВ «ІВП Тріада», а також акти виконаних робіт на загальну суму 2055992,63 грн., у т.ч. ПДВ 342665,44 грн. (детальний перелік наведено в акті перевірки). Також, ТОВ «АСС-Поліграфпак» на адресу ТОВ «ІВП Тріада» виписано податкові накладні на загальну суму 2055992,58 грн., у т.ч. ПДВ 342665,43 грн. (т. 5 а.с. 111, 130, 153).

На підтвердження виконання робіт за укладеним договором представником позивача надана також копія технічної документації (т. 5 а.с. 156 - 240).

Вказані договори були виконані сторонами у повному обсязі, заповнені відповідні довідки та кошториси про вартість виконаних робіт, розрахунок за надані роботи був проведений у повному обсязі.

Отже, на виконання вимоги ст.201 ПК України, ТОВ «АСС-Поліграфпак» виписало на адресу Позивача податкові накладні, які були включенні останнім до податкового кредиту відповідного періоду.

Жодного недоліку форми чи змісту вказаних вище первинних документів Відповідачем у акті перевірки не надано. В той же час, єдиним аргументом контролюючого органу стали відсутність у контрагента людських ресурсів для виконання подібних робіт. Ми наголошуємо, що безпосередньо самим контролюючим органом не було надіслано жодного запиту до контрагента Позивача щодо перевірки наявності людських ресурсів необхідних для виконання подібних монтажних робіт.

Судовим розглядом з'ясовано, що контрагентом позивача були виготовлені роботи щодо розробки технічних рішень, монтажних робіт та розрахунку технологічних процесів для вузлу заміру вуглеводневої продукції свердловини. Жодна із вказаних вище робіт не підпадає під Технологічне устаткування систем промислового та міжпромислового збору нафти і газу чи Технологічне устатковання об'єктів нафтогазовидобувної промисловості, з якими контролюючий орган асоціює діяльність контрагента.

Позивач зазначає, що сепараційних блок є певною системною сукупністю приладів та труб. Приклади таких сепараційних блоків наведені на малюнках, що долучені до матеріалів справи (т. 5 а.с. 212-240).

Судом встановлено, що отримані від ТОВ «АСС-Поліграфпак» послуги були придбанні з метою подальшої їх реалізації на адресу ТОВ «Карпатигаз» в рамках договору №А-ХР/КВО-10-60 від 18.01.2016р.

Суд вважає за необхідне зазначити, що контролюючим органом не було надіслано жодного запиту на адресу кінцевих споживачів послуги для з'ясування обставин надання послуг будівельного підряду.

За матеріалами справи судом встановлено, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» мало господарські взаємовідносини із ТОВ «Восток Альтера».

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «ІВП Тріада» та ТОВ «Восток Альтера» укладено договір поставки від 10.03.2015 №10/03-1Д, відповідно до умов якого Постачальник (ТОВ «Восток Альтера») зобов'язується передати у власність, а Покупець (ТОВ «ІВП Тріада») прийняти і оплатити товар (Обладнання) (т. 5 а.с 1).

Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «ІВП Тріада» отримало від ТОВ «Восток Альтера» (модулі, реле та інше), на що виписало видаткові та податкові накладні на загальну суму 168258,54 грн., у т.ч. ПДВ 28043,09 грн. ПДВ (детальний перелік наведено в акті перевірки).

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі відповідно до наступних платіжних доручень: від 25.11.2014 №203 на загальну суму 150000,00 грн. з ПДВ; від 24.04.2015 №543 на загальну суму 5041,75 грн. з ПДВ; від 03.06.2015 №727 на загальну суму 9321,07 грн. з ПДВ; від 13.03.2015 №47 на загальну суму 116015,37 грн. з ПДВ; від 16.03.2015 №52 на загальну суму 552,00 грн. з ПДВ; від 16.03.2015 №53 на загальну суму 110,40 грн. з ПДВ; від 20.03.2015 №72 на загальну суму 37217,95 грн. з ПДВ (т 5 а.с. 7-13).

Між тим, відповідач зазначає, що документи, які підтверджують транспортування отриманих деталей до перевірки не надано. Проведеною перевіркою, згідно з аналізом інформаційної системи «Податковий блок», встановлено, що ТОВ «Восток Альтера» знаходиться на обліку у Центральній ОДПI м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Зареєстровано платником ПДВ відповідно до свідоцтва №200062032 від 01.09.2012, індивідуальний податковий номер 33. Свідоцтво платника ПДВ - актуальне. Стан - 0.

В акті перевірки вчинено запис, що від ДПІ, на обліку в якій знаходиться ТОВ «Восток Альтера», отримано узагальнюючу податкову інформацію стосовно даного підприємства, в якій зазначено ознаки сумнівності походження товару і, як наслідок, реальності його руху по ланцюгу постачання. У ході перевірки встановлено, що товар, поставлений на адресу ТОВ «ІВП Тріада», має код УКТ ЗЕД. Відповідно до ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Восток Альтера» не здійснювало імпортних операцій. Основним постачальником ТОВ «Восток Альтера» є ТОВ «Електропостачзбут», який є імпортером, але відповідно до ІС «Податковий блок» встановлено, що товар з номенклатурою, який було реалізовано на адресу ТОВ «Восток Альтера», не надходив на територію України. Враховуючи вищенаведене, прослідкувати походження товару, який було реалізовано ТОВ «Восток Альтера» на адресу ТОВ «ІВП Тріада» - не можливо.

Таким чином, на думку контролюючого органу, встановлено, що ТОВ «ІВП Тріада» не могло отримувати товари від ТОВ «Восток Альтера» у зазначених періодах та, як наслідок, не має права на формування витрат по видаткових накладних, які отримані від ТОВ «Восток Альтера».

Між тим, судовим розглядом встановлено, що в рамках даного договору, підприємству позивача поставлялися усі необхідні товари для здійснення робіт по усім вказаним вище договорам підряду з ТОВ «Рівнеазот», ТОВ «Полтаваспецпостач», ТОВ «Сустр 19» та ТОВ «Карпатигаз». Вказані договори були виконані сторонами у повному обсязі, складені відповідні рахунки-фактури та усі придбані товари оплачені у повному обсязі.

На виконання вимоги ст.201 ПК України, ТОВ «Восток-Альтера» виписало на адресу позивача податкові накладні, які були включенні останнім до податкового кредиту відповідного періоду.

Усі куплені товари забиралися на умовах EXW - склад Постачальника, згідно Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» (редакції 2000 року) власним автотранспортом Позивача, який перебував у його власності чи на праві оренди.

Жодного недоліку форми чи змісту вказаних вище первинних документів відповідачем ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи - не надано.

В той же час, єдиним аргументом контролюючого органу стало відсутність в базах даних ДФС інформації про митне оформлення товарів проданих на адресу позивача. Так, контролюючий орган стверджує, що основним постачальником ТОВ «Восток-Альтера» є ТОВ «Електропостачзбут», який є імпортером, та відповідно до ІС «Податковий блок» встановлено, що товар з номенклатурою, який було реалізовано на адресу ТОВ «Восток Альтера» не надходив на територію України.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 201 Податкового кодексу України.

Виходячи із змісту положень наведеної норми права, формування податкового кредиту залежить від документального підтвердження нарахування (сплати) податку. Внаслідок застосування зазначених правил, платник податку повинен визначити дату виникнення права на включення відповідних сум податку до податкового кредиту, та відповідно - суму податку, яку він має право включити до складу податкового кредиту.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату; товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться, зокрема, до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, норми податкового законодавства пов'язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю податкової накладної. Разом з цим, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Дата виникнення податкових зобов'язань платника ПДВ визначається згідно з нормами ст. 187 Податкового кодексу України, а дата виникнення податкового кредиту визначається, згідно з нормами ст. 198 Податкового кодексу України.

Також п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Разом з цим суд відмічає, що податкова накладна, як підстава для нарахування податкового кредиту, має бути складена за наслідками реального виконання господарської операції особою, яка має необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, в іншому випадку такий документ не може мати сили первинного документа у розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджувати факт здійснення господарської операції навіть за наявності у такого документа усіх формальних реквізитів.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, суд зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

При цьому, суд звертає увагу, що дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Згідно з п. 198.8 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ст.1 та ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиниці виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 р. N 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 (далі - П(С)БО 16). визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п. 7 П(С)БО 16).

Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи копії первинних документів за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняли втрату означеними накладними юридичного статусу первинних документів - судом не виявлено.

Суд зазначає, що всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними, які не мають недоліків та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних.

Факт придбання товарів, робіт (послуг) підтверджується документально первинними бухгалтерськими документами, що були надані до суду а саме: договорами поставки, видатковими накладними, податковими накладними, виписками по рахунку (платіжними дорученнями), сертифікатами якості. Розрахунки за отриманий товар позивачем проведені в повному обсязі.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Як свідчать матеріали справи, факт здійснення господарських операцій у перевіряємому періоді підтверджується документально.

Щодо встановленого відповідачем порушення пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України Податкового кодексу України, слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів п. 14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Визначення господарської діяльності відображене в п 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України, (в редакції, чинній до 01.01.2015 року), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

З 01.01.2015 року відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-УІ зі змінами і доповненнями (далі - ПКУ) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III ПКУ.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 ПКУ для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла до 01.01.2015 року, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (138.1.1 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно з абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК України, (в редакції, яка діяла з 01.01.2015 року), до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку

Судом з'ясовано, що з метою спростування висновків контролюючого органу, позивач звернувся до керівництва ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» із проханням надати підтвердження наявності людських ресурсів для виконання монтажних робіт за договорами №ПД2611.3 від 26.11.2013р. та №ПД1911.4 від 19.11.2014р.13 від 13.12.2016р.

У відповідь на запит ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» надало відповідь №13.12.2016р. разом із додатками (копію договорів субпідряду, актів приймання виконаних будівельних робіт, платіжних доручень та штатного розпису).

Таким чином, наявними документами підтверджується фактична можливість виконання контрагентом позивача монтажних робіт.

Крім того, судом також встановлено, що ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» на момент здійснення монтажних робіт мало Ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України Серії АЕ №262055 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури та Дозвіл Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №176.14.56. Зазначені послуги були придбанні з метою подальшої їх реалізації на адресу ТОВ «Рівнеазот» (, за договором підряду від 25.11.2013 року №1607) та ТОВ «Полтаваспецмонтаж» (, за договором підряду №12/11-14 від 12.11.2014 року).

Натомість, контролюючим органом не було надіслано жодного запиту на адресу кінцевих споживачів послуг для з'ясування обставин надання послуг будівельного підряду.

Отже, єдиним обґрунтуванням щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж» є не зазначення у актах виконаних робіт за формою КБ-2 заповненої графи «субпідрядник» або відсутність такої графи.

Між іншим суд зазначає, що акт виконаних робіт за формою КБ-2 не є документом суворої звітності і жодною нормою чинного законодавства взагалі не встановлено обов'язкових форм та вимог до змісту актів виконаних робіт за формою КБ-2.

З 1 січня 2014 року введені в дію національні стандарти України (ДСТУ) з ціноутворення у будівництві, зокрема ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», додатками якого, зокрема Т?Ц, передбачені примірні форми первинних документів з обліку в будівництві, які мають використовуватися з 1 січня 2014 року при проведенні взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт.

У зв`язку з чим, визнано такими, що втратили чинність, накази Мінрегіону від 04.12.09 р. № 554 та від 01.03.13 р. № 77, якими були затверджені: примірна форма № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт»; примірна форма № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати»; примірна форма № 1 «Звіт про виконання робіт за контрактом на об`єкті будівництва за період (місяць/рік)»; примірна форма № 2 «Підсумковий звіт про вартість виконаних робіт за контрактом на об`єкті будівництва»; примірна форма № 3 «Акт здавання-приймання виконаних будівельних робіт».

З набранням чинності з 01.01.14 р. національних стандартів України з ціноутворення у будівництві проведення взаєморозрахунків за обсяги виконаних робіт по об'єктах будівництва, здійснюється із застосуванням примірних форм первинних облікових документів «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (примірна форма № КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (примірна форма № КБ-3), що наведені у додатках ДСТУ Б Д.1.1-1-2013.

Щодо взаємовідносин підприємства позивача з ТОВ «БК Траст Інвест», судом з'ясовано, що отримані від цього контрагента за договором послуги були придбанні з метою подальшої їх реалізації на адресу ТОВ «Рівнеазот» (, за договором підряду від 25.11.2013 року №1607).

Суд звертає увагу на те, що контролюючим органом не було надіслано жодного запиту на адресу кінцевих споживачів послуги для з'ясування обставин фактичного надання послуг будівельного підряду. Дана обставина надає можливість стверджувати, що висновки контролюючого органу зроблені без повного дослідження останнім господарських операцій, а тому, фактично, на припущеннях.

Єдиним обґрунтуванням щодо нереальності господарських операцій є посилання відповідача не те, що в актах виконаних робіт за формою КБ-2 не заповнені графи «субпідрядник» або таки графи - відсутні.

Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання контролюючого органу на акти про неможливість проведення зустрічної звірки по ТОВ «БК Траст Інвест», а саме: акт від 27.06.2014 № 1804/26-55-22-03/39113417 та акт від 31.07.2014 № 2187/26-55-22-03/39113417 - як на підставу, якими зроблено висновок про неможливість виконання умов за укладеними договорами, оскільки дані акти про неможливість проведення зустрічних звірок не можуть вважатися належними доказами відсутності у контрагента позивача можливостей проведення господарських операцій, адже подібні акти засвідчують лише неможливість проведення такої зустрічної звірки.

Крім того, ТОВ «БК «Траст Інвест» на момент здійснення монтажних робіт мало Ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України Серії АЕ №289878 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури із строком дії з 17 березня 2014 року по 17 березня 2017 року.

А тому усі доводи контролюючого органу не мають жодного нормативно-правового обґрунтування або належних доказів на їх підтвердження.

Стосовно господарських взаємовідносин ТОВ «ІВП ТРІАДА» з МПП «ВКФ «Генефіс», то на момент здійснення монтажних робіт мало Ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України Серії АЕ №595153 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури та Дозвіл Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №456.11.09-28.30.0, який дія з 08.07.2011р. по 08.07.2014р.

Зазначені послуги були придбанні з метою подальшої їх реалізації на адресу на адресу ТОВ «Полтаваспецмонтаж» ( Договір підряду №12/11-14 від 12.11.2014 року) та ТОВ «Сустр- 19» (Договір №22 від 10.04.2013 року).

Крім того, суд зазначає, що контролюючим органом не було надіслано жодного запиту на адресу кінцевих споживачів послуги для з'ясування обставин надання послуг будівельного підряду. Єдиним обґрунтуванням щодо нереальності господарських операцій є не зазначення у актах виконаних робіт за формою КБ-2 заповненої графи «субпідрядник» або відсутність такої графи.

Щодо посилання в акті перевірки та у наданих запереченнях на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.05.2016 року у справі 646/2543/16-к. (провадження № 1 -кп/646/256/2016), яким визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального Кодексу України. Із акту перевірки вбачається, що контролюючий орган посилаючись на даний вирок суду та дані ІС «Промінь» стверджує, що МПП «ВКФ «Генефіс» послуги з Облаштування Хрестищенського ГКР. Реконструкція Хрестигценської ДКС частково було придбано у ТОВ «СХІДНА ГРУППА «САТЕЛІТ» (податковий номер 39770518) у травні та липні 2015 року. Саме на підставі цього контролюючий орган робить висновок про нереальність здійснення господарських операцій.

Суд зазначає наступне: під час судового розгляду справи встановлено, що підприємство позивача не мало взаємовідносин із ТОВ «Східна группа «Сателіт»; Вирок суду щодо визнання винним директора ТОВ «Східна группа «Сателіт» ані під час перевірки, ані у судовому засіданні не надано; МПП «ВКФ «Генефіс» в рамках договорів підряду дозволено залучати інших виконавців/співвиконавців.

Між тим, контролюючим органом не досліджено, які саме роботи по облаштуванню Хрестищенського ГКР та у якому обсязі МПП «ВКФ «Генефіс» придбав у ТОВ «Східна группа «Сателіт».

З огляду на що вбачається, що зазначений вище вирок суду, безпідставно використаний контролюючим у якості підстави для визнання нереальним здійснення господарських операцій між Позивачем та МПП «ВКФ «Генефіс».

Стосовно взаємовідносин підприємства позивача з ТОВ «АСС-Поліграфпак» судом встановлено, що з метою спростування висновків контролюючого органу, ТОВ «ІВП ТРІАДА» звернувся до керівництва ТОВ «АСС-Поліграфпак» з проханням надати підтвердження наявності людських ресурсів для виконання монтажних робіт за договором №ПД0102.6 від 01.02.2016 року.

У відповідь на запит ТОВ «АСС-Поліграфпак» надало відповідь № б/н від 06.12.2016р. разом із додатками (копія Статуту та штатного розкладу затвердженого станом на 01.09.2015р.) (т. 5 а.с. 241-250; т. 6 а.с. 1-12). Таким чином, що даними документами підтверджується фактична можливість виконання контрагентом позивача зазначених робіт. Отже, висновки податкового органу щодо порушення вимог п.6 П(С)БО 16 та безпідставного формування витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Восток Альтера» за 2015 рік у сумі 140216 грн., а також порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.193 ст.198 Податкового кодексу України та безпідставного віднесення до складу податкового кредиту ПДВ від ТОВ «Восток Альтера» на загальну суму 28043 грн. - не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, для виконання робіт за договором №ПД0102.6 від 01.02.2016 року чинним законодавством наявність відповідних дозволів не передбачена, а тому, в даному випадку, посилання контролюючого органу на порушення Постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 року «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки» є неправомірною.

Стосовно висновків податкового органу про те, що ТОВ «ІВП Тріада» не могло отримувати товари від ТОВ «Восток Альтера» у зазначених періодах та, як наслідок, не мало права на формування витрат по видаткових накладних, які отримані від ТОВ «Восток Альтера», суд зазначає, що дане твердження відповідача також не знайшло свого правового обґрунтування під час розгляду справи.

Жодного недоліку форми чи змісту вказаних вище первинних документів відповідачем ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи - не надано.

Крім того, судом встановлено, що підприємство позивача звернулось до ТОВ «Восток-Альтера» з прохання повідомити інформацію щодо поставки товарів (обладнання) в період з 18.03.2015р. по 10.06.2015р., які були придбані Позивачем. ТОВ «Восток-Альтера» надало відповідь на адресу Позивача №23/02-1П від 23.02.2017р. Із зазначеної відповіді вбачається, що у ТОВ «Восток-Альтера» наявна уся необхідна документацію щодо придбаних у ТОВ «Електропостачзбут».

Отже, доводи відповідача та висновки податкового органу, зроблені за наслідками перевірки підприємства позивача не знайшли свого підтвердження.

Положеннями ст.83 ПК України чітко передбачено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Судом робиться висновок, що контролюючим органом не були вжиті жодні заходи для перевірки взаємовідносин Позивача із вищезазначеними контрагентами, а висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій зроблені лише на припущеннях останнього.

В ході судового розгляду перелічені обставини визнані сторонами по справі під час судового засідання, суд не має сумнівів в добровільності визнання перелічених обставин та їх достовірності, стосовно вказаних обставин відсутній спір, а тому з огляду на ч.1 ст.11, ч.2 ст.49, ч.1 ст.71, ч.3 ст.72, ч.2 ст.76 КАС України перелічені обставини перед судом додатково не доказуються.

Як досліджено вище матеріалами справи, факти придбання товарів та виконання робіт, проведення розрахунків, підтверджується договорами, видатковими та податковими накладними, виписками по рахунку (платіжними дорученнями), актами виконаних робіт, тощо.

Наведене вище свідчить про те, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суми, які підтверджені податковими накладними, складеними контрагентами позивача, у зв'язку з придбанням позивачем товарів (робіт, послуг), які були в подальшому використані ним в оподатковуваних операціях. За таких обставин твердження відповідача про заниження податкового кредиту та безпідставного формування витрат, з викладених в акті перевірки підстав не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що позивач мав право на формування витрат по операціях з ТОВ «БК «Траст Інвест», МПП «ВКФ «Генефіс», ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», ТОВ «АСС-Поліграфпак», ТОВ «Восток Альтера» у перевіряємому періоді, адже дані витрати підтверджені первинними бухгалтерськими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, мають всі обов'язкові реквізити, які визначені діючим законодавством, є в наявності у позивача та свідчать про те, що отримані позивачем товари були використані в господарській діяльності.

Податковим органом до суду не надано доказів, які б свідчили про відсутність реального характеру господарських операцій між ТОВ «БК «Траст Інвест», МПП «ВКФ «Генефіс», ТОВ «СІ ЕС Груп Монтаж», ТОВ «АСС-Поліграфпак», ТОВ «Восток Альтера» та позивачем і які б підтверджували висновки акту перевірки № 455/20-40-14-01-08/33203410 від 16.08.2016р. про вчинення позивачем дій, які руйнують систему оподаткування в України та об'єктивно приводять до порушення інтересів держави та суспільства в цілому.

Під час розгляду справи, судом не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст укладених договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави.

З приводу судження суб'єкта владних повноважень про нікчемність спірних правочинів суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти -відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

В ході перевірки відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, не встановлено у позивача, наміру отримати за вищевказаними договорами поставки іншого результату, ніж придбання товару. Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено. При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за укладеними договорами, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач до суду не подав.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Оцінивши наявні в справі докази, суд відмічає, що сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджено факти виконання позивачем та його контрагентами зобов'язань за укладеними правочинами.

Із встановлених в ході судового розгляду обставин суд дійшов висновку про невідповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.11.2016 №, від 02.09.2016 № , від 02.09.2016 №, що дає суду підстави для задоволення позову в цій частині.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 02.09.2016р., яким позивачу нараховані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 128186,90 грн. судом встановлені наступні обставини:

Перевіркою питань використання у діяльності праці найманих осіб встановлено: Станом на 01 січня 2013р. загальна чисельність працюючих на підприємстві склала 35 осіб, станом на 31 грудня 2015 р. загальна чисельність працюючих на підприємстві склала 58 осіб.

Перевіркою ТОВ «ІВП ТРІАДА» щодо дотримання вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320) (із змінами та доповненнями), далі - (Положення № 637), ліміту залишку готівки в касі підприємства в періоді, що перевіряється ТОВ «ІВП ТРІАДА» не встановлено й відповідно п.5.9 глави 5 Положення № 637 вважається нульовим.

Між тим, контролюючим органом зроблено висновок, що позивачем в супереч вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320) (із змінами та доповненнями), далі - (Положення № 637) допущено порушення, яким перевищено встановлених лімітів залишку готівки в касі підприємства.

Висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що працівники позивача перебували у відрядженні, а тому, на думку контролюючого органу, останні отримували готівку лише після повернення з відрядження.

Відповідно до п. 1.2 Положення №637 оприбуткування готівки-проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до пункту 4.2 Положення усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Відповідно до п. 2.8 Положення № 637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до п.2.9. Положення №637 готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

Пунктом 7.23 глави 7 Положення № 637 передбачено, що для визначення понадлімітних залишків готівки в касі порівнюються записи про фактичні її залишки в касі за касовою книгою з установленим лімітом каси за кожний день незалежно від того, здійснювалися в цей день касові обороти (надходження і витрати готівки) чи ні. Якщо в періоді, що перевіряється, виявлено перевищення ліміту каси, то з'ясовується, протягом якого часу (у днях) і які понадлімітні суми не здавалися в установлені строки до банку і з якої причини, а також загальна сума понадлімітних залишків.

Відповідач вважає, що у зв'язку із відсутністю на момент складання платіжної відомості чи видаткового ордеру та виплати готівки по вищевказаним документам у деяких випадках працівники фактично були відсутні на підприємстві, оскільки могли перебувати у відрядженні й довіреності на отримання грошей іншим особам вони не надавали, тобто отримали готівку при повернені з відрядження, чим порушено п.2.8 глави 2 Положення № 637.

Між тим, судом встановлено, що працівники позивача, які перебували у відрядженні, надавали головному бухгалтеру підприємства довіреності на отримання заробітної плати та інших платежів на підприємстві позивача, а отже, гроші видавалися бухгалтеру на підставі довіреності у день виплати і готівка не перебувала у касі в періоди, про які зазначає контролюючий орган.

Представником позивача до матеріалів справи на підтвердження дотримання вимог законодавства в цій частині наданий Реєстр довіреностей, виданих на отримання заробітної плати та сум витрат на відрядження, а також копії довіреностей на працівників підприємства, які перебували у відрядженні (т.7 а.с. 83-103).

Зазначене спростовує висновки, зроблені в акті перевірки щодо порушення позивачем вимог Постанови Правління НБУ № 637 та застосування до підприємства штрафних санкцій у розмірі 113186,90 грн. (56593,45 * 2) у винесеному податковому повідомленні - рішенні № від 02.09.2016р.

Отже, суд вважає, що під час проведеної перевірки не було належним чином встановлено перевищення лімітів готівки в касі підприємства, що підтверджується фактом видання працівниками довіреностей на отримання заробітної плати

Між тим, судом встановлено, що на підставі наданих до перевірки документів (рахунку 30 «Каса», 301 «Каса в національній валюті», касових книг, прибуткових та видаткових касових ордерів) за період, що перевірявся, встановлено неоприбуткування готівки до каси у повній сумі її фактичних надходжень у день одержання коштів, а саме: 19.03.2015 до каси неоприбутковано готівку у розмірі 1500,00 грн., на підставі прибуткового касового ордеру №11 від 19.03.2015, а також 20.03.2015 згідно видаткового касового ордеру №27 від 20.03.2015 р. видано готівку в розмірі 1500,00 грн., яка 20.03.2015р. до каси підприємства не оприбутковувалась, що є порушенням вимог п.2.6 глави 2 Положення № 637.

У відповідності до ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачено застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу за неоприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми у розмірі 3000 грн.

Таким чином, нарахування контролюючим органом штрафних санкцій за порушення, яке полягало у не оприбуткуванні готівки в касі підприємства у п'ятикратному розмірі, що склало 15000,00 грн. (3000,00 * 5) на думку суду - є правомірним.

Отже, позовні вимоги в частині донарахування підприємству позивача штрафних санкцій у розмірі 15000 грн. за неоприбуткування готівки в касі підприємства, застосованих податковим повідомленням-рішенням № від 02.09.2016р. - задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 23.11.2016 №, від 02.09.2016 № , від 02.09.2016 №.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.09.2016 № в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 113186,90 грн. (сто тринадцять тисяч сто вісімдесят шість гривень 90 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (, вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА" (код 33203410, юридична адреса: 61037, м. Харків, просп. Московський, буд.199- Б) у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.