Справа № 818/105/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 р.Справа № 818/105/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинській К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2017р. по справі № 818/105/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протиправною і скасування відмови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною і скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладеної в листі від 28.12.2016 № Б-133596690/6-16, у наданні в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею 29,0531 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 132,9603 га, кадастровий номер НОМЕР_1 які розташовані на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області; зобов'язати надати в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 29,0531 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 132,9603 га, кадастровий номер НОМЕР_1 які розташовані на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року по справі № 818/105/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відсутні законні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо відмови у наданні земельних ділянок в оренду.

Надавши заперечення на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено жодного законодавчо обгрунтованого аргументу щодо неправильного вирішення судом першої інстанції справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03 червня 2013 року, 09 липня 2013 року, 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 зверталася до ГУ Держземагенства у Сумській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 161 га для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, на що отримала відмову.

Наказами ГУ Держземагенства від 03.02.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх в оренду, а 14.03.2014 укладено договори оренди земельних ділянок № НОМЕР_2 площею 29,0531 га та № НОМЕР_1 площею 132,9603 га з ОСОБА_2

Постановою Сумського окружного адміністративного суду по справі 818/8847/13-а від 05.03.2014 позов ОСОБА_1 до ГУ Держземагенства у Сумській області задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення від 10.09.2013 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 161,00 га. Визнано протиправним та скасовано наказ від 14.10.2013 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проектів землеустрою на земельні ділянки площею 126 га та 35 га. Зобов'язано ГУ Держземагенства у Сумській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.08.2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 15-22).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27.10.2015 по справі № 587/2849/14-ц накази ГУ Держземагенства від 03.02.2014 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх в оренду визнано протиправними та скасовано, договори оренди визнано недійсними (а.с. 25-31).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.12.2015 рішення Сумського районного суду Сумської області по справі № 587/2849/14-ц в частині скасування наказів та визнання недійсними договорів оренди залишено без змін (а.с. 32-38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 рішення Сумського районного суду Сумської області від 27.10.2015 та рішення Апеляційного суду Сумської області від 29.12.2015 залишено без змін (а.с. 39-44).

19.02.2015 та 15.01.2016 позивачка зверталася до відповідача з клопотаннями про надання земельних ділянок в оренду. Відповідачем в задоволенні заяв відмовлено в зв'язку з наявністю в суді справи про визнання недійсними договорів оренди ділянок, які має бажання отримати позивачка (а.с. 45-50).

30.08.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з клопотанням про надання в оренду земельних ділянок, що є сформованими, а тому виготовлення проектної документації не потребується (а.с. 51-53)

Відповідач листом від 26.09.2016 в задоволенні клопотання відмовив (а.с. 54).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 по справі № 818/13889/16 визнана протиправною відмова Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 26.09.2016 в задоволенні клопотання, зобов'язано повторно розглянути клопотання про надання в оренду земельних ділянок.

На виконання постанови суду відповідачем розглянуто клопотання позивачки від 30.08.2016 та листом від 28.12.2016 № б-13359-6690/6-16 в його задоволенні відмовлено. Відмова мотивується тим, що відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки державної та комунальної власності передаються в оренду для ведення фермерського господарства виключно на конкурентних засадах (земельних торгах). Роз'яснено порядок відбору земельних ділянок для проведення торгів (а.с. 55-56).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення 30.08.2016 відповідач не мав повноважень передавати землю в оренду без застосування конкурсної процедури.

Колегія суддів не погоджується із таким рішенням суду першої інстанції та зазначає, що воно підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Згідно зі ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Частиною першою ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Колегія суддів зазначає, що у постановах Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09.12.2014 року, від 11.11.2014 року по справі №21-493а14 викладена правова позиція з приводу юрисдикції спорів щодо захисту прав, які витікають з земельних відносин.

Так, у вказаних постановах Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України зазначено, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правомірності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Постанови Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09.12.2014 року, від 11.11.2014 року містять висновки суду про те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій. Отже, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що в даній справі виникли між сторонами земельні правовідносини, в яких однією із сторін є фізична особа, яка оспорює рішення про відмову у наданні земельної ділянки в оренду, а тому даний спір, згідно зі ст. 15 ЦПК України повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція викладена також і в постановах ВСУ від 29.11.2016 року (справа № 3/406-3/265а) та від 22.11.2016 року (справа № 532/15/15-а), від 31.01.2017 року (справа № 817/3053/14), висновки якого відповідно до ст. 244-2 КАС України мають враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. При цьому, зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2017р. по справі № 818/105/17 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною і скасування відмови, зобов'язання вчинити дії закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.07.2017 р.