Справа № 803/635/17
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Справа № 803/635/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 № НОМЕР_1, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2017 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.04.2017 № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка субєкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, про що складено акт від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем:

пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого занижено податок на додану вартість (далі ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету в сумі 104007,00 грн., а саме за грудень 2014 року на суму ПДВ 5617,00 грн., за грудень 2015 року на суму 86622,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 11768,00 грн.;

пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), підпункту 3 пункту 5 розділу ІV Наказу Мінфіну України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне страхування (далі ЄСВ) на 48021,18 грн., в т. ч. за 2014 рік 28771,30 грн. та за 2015 рік на 19249,88 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 було: прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на 156010,50 грн., в т. ч. за основним платежем 104007,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 52003,50 грн.; сформовано вимогу № Ф- про сплату позивачем боргу (недоїмки) в розмірі 48021,18 грн., в т. ч. недоїмка 48021,18 грн.; прийняте рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8165,68 грн.

Позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 28.04.2017 з тих підстав, що висновок відповідача про заниження валового доходу під час реалізації продукції фізичним особам (не платникам ПДВ) ґрунтується лише на безпідставних висновках, невірному (вибірковому) трактуванні норм законодавства та надуманому співставленні цін за абсолютно різних комерційних умов. Крім того, відповідач безпідставно сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 28.04.2017 та неправомірно прийняв рішення № НОМЕР_2 від 28.04.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, оскільки нарахування ЄСВ за 2014 та 2015 роки було здійснено позивачем правильно, ЄСВ розраховувався за кожен місяць окремо, виходячи з розміру отриманого чистового оподатковуваного доходу.

Позивач просить визнати нечинними та скасувати у повному обсязі прийняті ГУ ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № НОМЕР_1, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2017 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.04.2017 № НОМЕР_2.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 20.06.2017 (а. с. 61-62) представник відповідача ОСОБА_2 адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності та обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення та вимога.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка субєкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016, про що складено акт від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 (а. с. 6-38).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем:

пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 104007,00 грн., а саме за грудень 2014 року на суму ПДВ 5617,00 грн., за грудень 2015 року на суму 86622,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 11768,00 грн.;

пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 розділу ІІІ Закону № 2464-VI, підпункту 3 пункту 5 розділу ІV Наказу Мінфіну України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» внаслідок чого занижено ЄСВ на 48021,18 грн., в т. ч. за 2014 рік 28771,30 грн. та за 2015 рік на 19249,88 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 було: прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на 156010,50 грн., в т. ч. за основним платежем 104007,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 52003,50 грн. (а. с. 39); сформовано вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 48021,18 грн., в т. ч. недоїмка 48021,18 грн. (а. с. 40); прийняте рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8165,68 грн. (а. с. 41).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваних в даній адміністративній справі рішень та вимоги, з огляду на таке.

Як вбачається з розділу 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в період з 01.01.2014 по 31.12.2016 здійснював посередницьку діяльність з торгівлі продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками. У податковій звітності та бухгалтерських документах, наданих для проведення перевірки, відображено реалізацію даного товару в тому числі фізичним особам - громадянам (не платникам ПДВ). Оплата за продукцію реалізовану громадянам - покупцям здійснювалась у готівковій формі із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Згідно проведеного аналізу співставлення цін було встановлено, що оптові ціни реалізації продукції юридичним особам суттєво відрізняються (вищі) від цін реалізації продукції фізичним особам громадянам. Так, наприклад ціна реалізації на кільку балтийську свіжоморожену для кінцевого споживача за кілограм у 2015 році становить 14,72 грн., тобто націнка в середньому становить 21,50% (при середній ціні придбання даного продуту 11,55 грн.), тоді як ціна реалізації даного товару для юридичної особи значно вища та становить 16,29 грн. (націнка 29,10%). Аналогічно ціна на реалізований оселедець свіжоморожений у 2016 році на кінцевого споживача за кілограм становить 32,71 грн., тобто націнка в середньому становить 5,20% (при середній ціні придбання даного продукту 31,01 грн.), тоді як ціна реалізації даного товару для юридичної особи значно вища 36,25 грн. (націнка становить 14,46%).

Згідно вказаного аналізу податковими інспекторами зроблено висновок, що ціна реалізації товару для кінцевого споживача, відображена у звітності ФОП ОСОБА_3, значно нижча від ціни реалізації аналогічного товару для юридичних осіб (в середньому на 8 %). Враховуючи, що при реалізації ФОП ОСОБА_3 продукції громадянам, без договорів на придбання продукції і при фактичній відсутності однієї зі сторін таких операцій (покупців), визначення (підтвердження) договірної (контрактної) ціни неможливе, оскільки зазначена у податкових та видаткових накладних ціна на продукцію є результатом діяльності ФОП ОСОБА_3 по мінімізації податкових зобов'язань, і аж ніяк не договірних переговорів між сторонами операцій, а відповідно не може бути застосована як договірна (контрактна) ціна.

Перевіркою було визначено ціни на товар реалізований у перевіряємому періоді, що згідно бухгалтерського та податкового обліку було відображено СПД ОСОБА_3 як реалізований фізичним особам громадянам, на рівні середніх цін за відповідні періоди на ідентичні товари, що реалізовувались юридичним особам та фізичним особам - підприємцям у перевіряємому періоді (ціна, розрахована, як середня ціна, що і була відображена підприємцем у податкових та видаткових накладних на реалізацію продукції не громадянам), оскільки такі ціни максимально відповідають умовам здійснення господарської діяльності СПД ОСОБА_3, здійснені у співставних умовах на відповідному ринку ідентичних товарів. Розрахунок ринкових цін проведено відповідно до документів, наданих під час перевірки СПД ОСОБА_3 (податкових та видаткових накладних, банківських виписок, договорів та ін.). Отже, враховуючи встановленні в ході проведення перевірки розрахункові ринкові ціни, що діяли в перевіряємому періоді на фактично реалізовану СПД ОСОБА_3 продукцію, під час проведення перевірки було здійснено розрахунок сум заниження податкових зобов'язань СПД ОСОБА_3 в результаті здійснення операцій з реалізації товарів фізичним особам громадянам, який наведено в додатку до акта перевірки.

В розділі 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 зроблено висновок про те, що на порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, перевіркою збільшено податкові зобовязання по ПДВ за грудень 2014 року на суму 5617,00 грн., за грудень 2015 року на суму 86622,00 грн. та за грудень 2016 року на 11768,00 грн., оскільки неможливо встановити суми завищення податкових зобовязань помісячно, а лише в загальній сумі за результатами 2014 - 2016 років (а. с. 15-16).

Суд не погоджується із зазначеними висновками, викладеними в розділі 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Згідно із пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727), передбачено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення.

Разом з тим, на думку суду, розділ 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 складений з порушеннями пункту 5 розділу ІІ, підпункту 2 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727, оскільки не містить чіткого викладення змісту виявлених порушень податкового законодавства, допущених платником податків.

Так, зокрема, з аналізу розділу 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 можна прийти до висновку, що податковий орган фактично не погоджується із ціною, за якою позивач реалізовував товар (морепродукти) для кінцевого споживача, яким є фізична особа, стверджуючи при цьому, що ціна реалізації значно нижча від ціни реалізації аналогічного товару для юридичних осіб (в середньому на 8%).

Проте, у вказаному розділі акту перевірки не вказано, які норми законодавства порушив позивач, реалізовуючи аналогічний товар за різними цінами фізичним та юридичним особам.

Суд звертає увагу, що згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, а відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідач не ставить під сумнів реальність господарських операцій з реалізації продукції юридичним та фізичним особам за оптовими цінами, будь-яких доказів того, що вказані операції не були обумовлені економічною причиною (діловою метою), тобто не спрямованими на отримання доходу, суду не надано.

На думку суду, реалізація товарів фізичним особам за оптовими цінами, які є меншими за оптові ціни реалізації аналогічного товару юридичним особам, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети не може бути підставою для збільшення податковим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобовязання з ПДВ.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розділ 2.5.1 «Податкові зобовязання» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 складений з порушеннями пункту 5 розділу ІІ, підпункту 2 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727, оскільки не містить чіткого викладення змісту виявлених порушень податкового законодавства, допущених платником податків, а під час судового розгляду справи по суті відповідачем не доведені ті порушення норм ПК України, на які є покликання у вказаному розділі акту.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 28.04.2017 № НОМЕР_1, прийнятого на підставі акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, в розділах 2.4.3 «Відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок» та 2.4.4 «Правильність нарахування та утримання єдиного внеску» акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 зазначено, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок не встановлено його заниження. Відповідно до листа ДФС України № 7559/7/99-99-17-03-01-17 від 16.10.2014 «Про надання роз'яснень» у графі 2 вищезазначеного звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. При цьому в місяцях, в яких дохід не отримувався, (на підставі даних Книги обліку доходів і витрат) у таких графах проставляється прочерк (на паперових носіях), у разі надсилання Звіт в електронній формі поле залишається незаповненим. Згідно наказу Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. У відповідності до пункту 3 статті 7 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої цим Законом.

На порушення підпункту 3 пункту 5 розділу IV Наказу Мінфіну України № 449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» самозайнятою особою ОСОБА_3 невірно сформовано таблицю 3 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», внаслідок чого перевіркою встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 рік на суму 82914,41 грн. та за 2015 рік на суму 55475,17 грн. Тобто, чистий дохід за 2015 рік, задекларований самозайнятою особою ОСОБА_3 в сумі 766621,78 грн., та за 2014 рік в сумі 124497,47 грн. перевіркою поділено на кількість календарних місяців, протягом якого він отриманий, згідно книги обліку доходів та витрат та даних перевірки.

Перевіркою достовірності нарахування ЄСВ з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, встановлено заниження ЄСВ на загальну суму 48021,18 грн., в тому числі за 2014 рік на 28771,30 грн., та за 2015 рік на 19249,88 грн., чим порушено підпункт 3.3 пункту 5 розділу IV наказу Мінфіну України № 449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а. с. 12 зворот а. с. 13 зворот).

На підставі висновків, зроблених в розділах 2.4.3, 2.4.4 акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- та прийняло рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_2.

Суд також не погоджується із такими висновками, викладеними у розділах 2.4.3, 2.4.4 акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, з огляду на таке.

Згідно із пунктом 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 7 Закону № 2464-VI регламентовано питання визначення бази нарахування єдиного внеску.

Так, згідно із абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 28.12.2014 № 77-VIII) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII, який набрав чинності 01.01.2015) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як передбачено підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за № 1622/24154, далі Інструкція № № 455, яка втратила чинність згідно із наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449), платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно із підпунктом 2 пункту 4.5 розділу IV Інструкції № 455 обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції: платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада у вигляді авансових платежів в розмірі 25 відсотків річної суми єдиного внеску, обчисленої від суми, визначеної органами доходів і зборів для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний рік до 10 лютого наступного року, на підставі даних річної податкової декларації. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Платникам, які зобов'язані здійснити доплату до мінімального страхового внеску, органами доходів і зборів для узгодження надсилається повідомлення-розрахунок за формою згідно з додатком 1, у якому зазначається розрахунок сум такої доплати, які підлягають сплаті за результатами підприємницької діяльності за календарний рік.

Підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (яка набрала чинності 29.05.2015 та в редакції, чинній протягом 2015 року, далі Інструкція № 449), передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно із підпунктами 1, 2 пункту 5 розділу IV Інструкції № 449 обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції: 1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок господарської діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб; 2) платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.02.2015 позивач подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік (форма № Д5) разом із таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами підприємцями», у якому нарахування суми ЄСВ здійснено помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації (а. с. 68-69).

Крім того, 03.02.2016 позивач подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік (форма № Д5 річна) разом із таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами підприємцями», у якому нарахування суми ЄСВ здійснено помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації (а. с. 71-72).

Суд не бере до уваги висновок, викладений в розділі 2.4.3 акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 про те, що позивач невірно сформував таблицю 3 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», оскільки у 2014, 2015 роках позивач як фізична особа підприємець формував таблицю 1 до річного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, в той час як таблицю 3 до річного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску повинні формувати особи, які забезпечують себе роботою самостійно, до яких позивач не належить.

Крім того, суд не бере до уваги висновок, викладений в розділі 2.4.3 акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 про те, що позивач порушив підпункт 3 пункту 5 розділу IV Інструкції № 449, внаслідок чого занизив суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 рік на суму 82914,41 грн. та за 2015 рік на суму 55475,17 грн., оскільки Інструкція № 449 набрала чинності 29.05.2015, тобто після подання позивачем 06.02.2015 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, а тому у 2014 році не могла бути порушена позивачем, та, крім того, положення підпункту 3 пункту 5 розділу IV Інструкції № 449 на позивача не поширюються з тих підстав, що вони стосуються платників, визначених підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (тобто, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності).

Суд також не бере до уваги покликання, зроблене в розділі 2.4.3 акту перевірки від 27.03.2017 № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, на лист ДФС України № 7559/7/99-99-17-03-01-17 від 16.10.2014 «Про надання роз'яснень», оскільки він не є нормативно-правовим актом, а позиція ДФС України, висловлена у цьому листі, має суто рекомендаційний характер, про що вказано в іншому листі ДФС України від 16.01.2015 № 669/6/99-99-17-03-01-15.

На думку суду, оскільки абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI не передбачено нарахування ЄСВ на суму доходу, поділеної на 12 місяців, тому позивач правомірно у річних звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014, 2015 роки (форма № Д5) та таблицях 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами підприємцями» здійснював нарахування суми ЄСВ помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання нечинними та скасування прийнятих ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_2 підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання їх протиправними та скасування.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 2121,97 грн., сплачений платіжним дорученням № 143 від 17.05.2017 (а. с. 2).

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № НОМЕР_1, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 квітня 2017 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 квітня 2017 року № НОМЕР_2.

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 2121 гривня 97 копійок (дві тисячі сто двадцять одна гривня девяносто сім копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 18 липня 2017 року