Справа № 563/561/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Київ К/800/26532/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Швець В.В., Штульман І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. у справі за його позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру», починаючи з 01.01.2016р., виходячи з 90% заробітної плати згідно довідки Рівненської обласної прокуратури від 28.04.2016р. № 18-317-вих-16, без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 02.06.2016р. позовні вимоги задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

З таким рішенням апеляційного суду не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами встановлено, що з 01.12.2006р. позивачу призначено пенсію за вислугу років в розмірі 90% від розміру середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

06.05.2016р. позивач звернувся із заявою до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001р.) у розмірі 90% від суми заробітної плати у зв'язку з підвищенням заробітної плати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013.

Листом від 13.05.2016р. позивача повідомлено, що з 01.06.2015р. відсутні законодавчі підстави для перерахунку пенсій, призначених, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно, зокрема, Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії. Посилання на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є необґрунтованим оскільки нові положення законодавчих актів не застосовуються до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частина 13 і 18 статті 50 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. втратила чинність, а на виконання вимог частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. Кабінет Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Також суд апеляційної інстанцій виходив з того, що норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що посилаючись у своєму рішенні на правову позицію Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013р. справа №21-348а13), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірні правовідносини у вказаній справі виникли у листопаді 2012, коли підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювалися частинами 13 та 18 статті 50-1 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті). Таким чином нормами матеріального законодавства було визначено умови та порядок перерахунку пенсій, які призначені працівникам прокуратури.

А тому з урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки станом на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №3668-VІ в частині перерахунку пенсії втратила чинність, відповідач правомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії в зв'язку із відсутністю законодавчих підстав для цього, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. також є безпідставним, оскільки відповідно до заяви від 06.05.2016р. позивач звернувся за перерахунком саме на підставі статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991р.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

В.В. Швець

І.В. Штульман