Справа № 826/8824/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8824/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2016 року №000781304; зобов'язати відповідача прийняти рішення про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15 049,57 грн. та подати його на виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 (позичальник) та ТОВ Універсальним комерційним банком «Камбіо» (кредитор) укладено договір про іпотечний кредит від 16 січня 2008 року №1ф-2008, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн., а позивальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 10% річних.

Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надається строком погашення не пізніше 16 січня 2034 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу від 16 січня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за іпотечним кредитом позивач передав ТОВ Універсальному комерційному банку «Камбіо» в іпотеку вказану вище квартиру.

У подальшому ПАТ «Камбіо», як правонаступник ТОВ Універсального комерційного банку «Камбіо», передав право вимоги за іпотечним кредитом Державній іпотечній установі.

Згідно з квитанціями, наявними в матеріалах справи, позивач сплатив на користь Державної іпотечної установи відповідні платежі за іпотечним договором на загальну суму 118 728,16 грн.

При цьому, ОСОБА_3 подав до ДПІ у Святошинському районі податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в рядку 17 «Сума податку, на яку зменшуються податкові зобов'язання у зв'язку з використанням права на податкову знижку» та рядку 23.2 «Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету» якої задекларовано суму у розмірі 15 049,57 грн.

Податкова знижка у розмірі 15 049,57 грн. відображена позивачем у зв'язку зі сплатою відсотків за іпотечним кредитом.

В акті перевірки за наслідками перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік платника податків ОСОБА_3 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року встановлено порушення позивачем статей 166 та 175 Податкового кодексу України, а саме: неправомірно включено до податкової знижки частини суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом у сумі 15 049,57 грн., у зв'язку із відсутністю у відповідних платіжних дорученнях розбивки на проценти та основну суму боргу за кредитом.

За наслідкам перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 травня 2016 року № 000781304, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 15 049,57 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач як суб»єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. пп. 166.1.1, 166.3.1 п. 166.1 ст. 166 цього Кодексу платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання) (пп.166.2.1 п. 166.2 ст. 166 ПК України).

Перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки, визначено пунктом 166.3 статті 166 Податкового кодексу України.

До таких витрат, окрім іншого, законодавство дозволяє включити частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п'ять повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі, якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

У разі якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

Колегією суддів встановлено, що впродовж 2015р. позивачем сплачено 20 010,87 грн. основного боргу та 97 715,47 грн. нарахованих відсотків. Зазначені суми надійшли на рахунок Державної іпотечної установи у повному обсязі, що підтверджено довідкою від 01.02.2016р. №301/11/3.

Таким чином, протягом 2015р. позивач здійснював погашення своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит шляхом щомісячної сплати ануїгентних платежів, які включають тіло кредиту та нараховані відсотки, готівкою через касу відділення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «Укргазбанк».

З матеріалів справи вбачається, що кредитором позивача та отримувачем сплачених ним платежів є Державна іпотечна установа, а повернення позичальником кредиту та сплата нарахованих відсотків передбачена у вигляді сплати ануїгентих платежів.

Відповідно до Протоколу №31 від 11.09.2008р. Державної іпотечної установи: ануїгетні платежі - регулярні рівні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення іпотечного житлового кредиту, а саме основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається.

В матеріалах справи наявний лист від 17.02.2016р. №676/11/2 Державної іпотечної установи відповідно до якого Державна іпотечна установа не має можливості надати позивачу інших документів окрім довідки на підтвердження сплачених ним відсотків основного боргу за договором про іпотечний кредит №1Ф-2008 від 16.01.2008р.(а.с.33).

Водночас, листом Державної іпотечної установи від 11.12.2014р. №6764/11/2 позивача було повідомлено про нові реквізити для перерахування платежів по іпотечному кредиту без зазначення необхідності окремої сплати основного боргу та відсотків (а.с.33 звор.-34).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем для отримання податкової пільги у сумі 15 049,57 грн. з податку на доходи фізичних осіб з підстав, передбачених ст. 166.3.8 Податкового кодексу України, за звітний період 2015 рік подано усі необхідні документи, що підтверджують понесені ним витрати.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Повернути Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві з рахунку УДКСУ у Печерському районі № 1007, банк ГУ ДКСУ у м.Києві, МФО 820019, переплачену суму судового збору у розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 14 липня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененка

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.