Справа № 802/969/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 липня 2017 р. Справа № 802/969/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

третя особа: Бабій Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної фіскальної служби України

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - відповідач, комісія), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної фіскальної служби України (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 20 жовтня 2016 року по 21 листопада 2016 року на підставі наказів ДФС України ОСОБА_1 був відряджений до зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконанні завдань, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно з Наказом №415ог від 12.06.2015 року першого заступника керівника АТЦ.

Після чого вирішив отримати статус учасника бойових дій, про що звернувся із заявою від 04 квітня 2017 року до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України. Однак, рішенням комісії від 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в отриманні такого статусу у зв'язку з тим, що листом Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 21.04.2017 року проінформовано Державну фіскальну службу України про те, що надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції без внесення змін до чинного законодавства України не вбачається можливим.

В судовому засіданні позивач зазначає, що відповідно до чинного законодавства встановлений вичерпний перелік підстав, за якими особі може відмовлено Комісією у наданні статусу до яких підстава, що зазначена відповідачем не відноситься, а тому рішення відповідача про відмову йому в наданні такого статусу є протиправним. У зв'язку з цим він просить скасувати таке рішення в частині відмови йому у наданні статусу учасника бойових дій та зобов'язати відповідача повторно розглянути надані позивачем документи та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату розгляду судового засідання. Щодо заявленого адміністративного позову своєї позиції не висловив.

У судовому засіданні представник третьої особи вказує на правомірність прийнятого відповідачем рішення та безпідставність адміністративного позову оскільки, згідно з п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 закріплено, що статус учасника бойових дій може бути наданий, зокрема, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС України.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково, з огляду на наступне.

Наказом ДФС України "Про відрядження працівників податкової міліції" від 12.10.2016 року № 3369-о позивача було відряджено до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області.

Відповідно до копії витягу з наказу Т.в.о. Голови Служби - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генерал-полковник В. Маліков № 064 від 02.12.2016 року з 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 є залученим до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і відрядженими в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській областях.

Згідно копії витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал - лейтента І. Колесник 26.12.2016 року № 362 дск вважати такими, що прибули до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 20 жовтня 2016 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1, старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

З копії витягу із розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал - лейтента Р. Хомчак 16.11.2016 року № Р-1956бр вбачається, що старшому оперативної групи ДФС України при штабі АТО було наказано сформувати групу у складі осіб, в тому числі й позивача для виконання групою з 16.11.2016 р. по 30.11.2016 р. спеціальних (бойових) завдань за призначенням, в межах дорожнього коридору: Костянтинівка, Бахмут, Миронівка, Луганське, Світлодарськ, Новолуганське, Семигір'я, Кодема, Зайцеве, Майорськ, Торецьк, Новоградське, Верхньоторецьке.

Зазначеним розпорядженням начальнику управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Донецькій області також наказано, зокрема: організувати своєчасну підготовку особового складу групи та організувати взаємодію із командиром ОТУ "Донецьк" та ОТУ "Маріуполь" щодо проведення спеціальних та обмежувальних заходів із недопущення неконтрольованого переміщення населення, транспортних засобів, вантажів з території підконтрольної НЗФ та прикриття групи при виконанні. Для виконання завдань особовому складу підрозділу мати штатну зброю з одним боєкомплектом до неї, бронежилет, шолом кевларовий (металевий), а також забезпечити транспортом. Зброю (спеціальні засоби) наказано застосовувати відповідно до законодавства України.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року №555/99-99-21-10-01-18д, виданою начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України полковником податкової міліції О.Власовим підтверджується, що підполковник податкової міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 20 жовтня по 21 листопада 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Підстава: накази ДФС України «Про відрядження працівників податкової міліції» від 12.10.2016 № 3369-о та від 17.11.2016 № 3706-о; Витяги із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 26.12.2016 № 362дск, від 01.02.2017 № 32дск,; Витяг з наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 02.12.2016 № 064, від 17.01.2017 №03.

У цій довідці вказано, що вона є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Таким чином, як вбачається з наведених вище документів місцем дислокації позивача під час перебування на території проведення АТО був підрозділ оперативного забезпечення окремих територій зон проведення АТО ГУ ДФС Донецької та Луганської областей,

Таким чином, суд дійшов висновку, що несення служби позивачем відбувалось на рівні з оперативними працівниками даного підрозділу: у складі добових нарядів на контрольних пунктах в'їзду/виїзду (КГТВВ) та на стаціонарних КрП, розташованих на першій лінії оборони; у складі зведених мобільних груп, які пересувались вздовж лінії розмежування з метою недопущення незаконного переміщення вантажів.

Відповідачем та третьою особою доказів зворотнього до матеріалів справи не надано, а судом при розгляді цієї справи таких доказів не встановлено.

Позивачем до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України було подано заяву та матеріали в якій просив надати йому статус учасника бойових дій.

Листом від 28.04.2017 року за № 5932/Г/99-99-04-04-01-14 відповідач повідомив позивача про те, що Комісією прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в т.ч. колишніх) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551).

Відповідно до статті 4 вказаного Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 Закону № 3551 учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Як вже вище зазначалося та встановлено в ході судового розгляду справи позивач був залучений до підрозділу оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань.

Тобто, оскільки позивач відповідає вимогам статті 5 Закону № 3551 та брав участь в Антитерористичній операції у підрозділах оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, то він є таким, що належить до категорії осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Доказів зворотнього до матеріалів справи відповідачем та третьою особою не надано, а судом під час розгляду цієї справи не встановлено.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.03.2017 року № 555/99-99-21-10-01-18д, яка видана начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України полковником податкової міліції О. Власова та яка є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Доказів незаконності і скасування цієї довідки відповідачем та третьою особою до суду не надані, а судом під час розгляду цієї справи не встановлено.

Суд зазначає, що порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 р. №957,зареєстрованого в Мін'юсті 30.11.2016 р. №1553/29683 (далі по тексту - Положення № 957).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія) утворюється відповідно до пункту 5 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 413.

Відповідно до пп. 5 п. 2 Положення № 957, Комісія має право відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав.

Вичерпний перелік підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій встановлений пунктом 7 Положення № 957:

відсутність документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення;

надання недостовірних даних про особу;

виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення;

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Рішення відповідача - Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій, оформлене листом від 23.04.2017 року № 5932/Г/99-99-04-04-01-14 не містить будь-яку передбачену Положенням № 957 підставу для відмови.

Будь-яких інших підстав для відмови вказане Положення № 957 не містить, зазначені підстави є вичерпними та не підлягають широкому тлумаченню.

Тому, наявні усі підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1.

Разом з тим, вимога позивача про зобов'язання комісії повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі наданні статусу учасника бойових дій за своєю правовою природою є дискреційним.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13 слідує, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях надання статусу учасника бойових дій що належать виключно до компетенції комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, а відтак, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача повторно розглянути документи про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та прийняти рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам встановленим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищезазначеного, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути документи про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна