Справа № 825/3636/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/3636/15-а
Чернігівський окружний адміністративний суд
під головуванням судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Пархомчука Д.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Роєнка О.В.
представника відповідача Заєць Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ніжинський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ніжинський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району), поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у спеціальному званні майор поліції та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 до дня фактичного поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.11.2015 нею на ім`я начальника УМВС в Чернігівській області подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади поліцію. Однак, незважаючи на бажання проходити службу в інших органах виконавчої влади, її було звільнено за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського МВ УМВС (з обслуговування м. Ніжина та Ніжинського району), що суперечить вимогам п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого можливість звільнення працівника міліції передбачена тільки в разі відмови працівника від проходження служби в поліції, яка у даному випадку, з огляду на написання нею відповідного рапорту, місця не мала.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району), поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у спеціальному званні майор поліції та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 до дня фактичного поновлення на роботі відмовлено повністю.
Ухвалою Київського адміністративного апеляційного суду від 03.02.2016 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 залишено без змін.
23.05.2017 ухвалою Вищого адміністративного суду скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016, а справу направлено на новий розгляд.
09.06.2017 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято справу № 825/3636-15-а до провадження судді Соломко І.І. та призначено до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд при розгляді справи врахувати, що постановою слідчого прокуратури Чернігівської області про закриття кримінального провадження від 31.10.2016 встановлено факт подання 04.11.2015 рапорту про її звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої владиполіцію.
Представники відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області позов не визнали та зазначили, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Ніжинський міський відділ УМВС в Чернігівській області та утворено Ніжинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. Таким чином, при звільненні позивача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також звернули увагу суду на те, що постанова слідчого прокуратури Чернігівської області про закриття кримінального провадження від 31.10.2016 не має преюдиційного характеру.
Представник третьої особи Ніжинського міського відділу УМВС України в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 з 2006 року працювала в органах Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується витягом з трудової книжки від 21.07.2006 НОМЕР_1 (а.с. 9).
Наказом УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 за № 416 о/с, на підставі пунктів 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського МВ УМВС (з обслуговування м. Ніжина та Ніжинського району) (а.с. 8).
Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Досліджуючи таку передумову для звільнення суд встановив, що 16.09.2015 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».
06.11.2015 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №1388 «Про організаційно-штатні питання», яким визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, в тому числі і штат Ніжинського МУ УМВС.
Статтею 81 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.
Стаття 82 ЦК передбачає, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Статтями 13 та 21 Закону України від 17.03.2011 №3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон №3166) передбачено, що виключно Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями з утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як юридичних осіб публічного права.
Згідно положень статті 104 Цивільного кодексу України ліквідація - це припинення юридичної особи, яке тягне припинення всіх прав та обов`язків цієї особи без їх передання правонаступникам.
Таким чином, має місце ліквідація однієї юридичної особи без переходу прав та обов`язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов`язків юридичної особи, в даному випадку УМВС України у Чернігівській області, без визначення правонаступника.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 № 580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Закон України «Про Національну поліцію України» опублікований 06.08.2015 в газеті Голос України та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015.
Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що будь-якого додаткового обов`язку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця МВС України не передбачено, оскільки остання попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу прямої вказівки норми закону.
Отже, спеціальним законодавством регламентовано процедуру вивільнення працівників міліції з органів внутрішніх справ, у зв`язку з ліквідацією всіх територіальних органів МВС України та повним скороченням штатних одиниць, відповідно до якої працівники вважаються повідомленими про їх наступне вивільнення через скорочення штатів з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію», тобто з 06.08.2015.
Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідачів, що з 06.08.2015 позивач є офіційно попередженою про майбутнє звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів на підставі п.8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».
Водночас пунктами 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Отже, Законом України «Про Національну поліцію України» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Позивач в судовому засіданні пояснила, що 04.11.2015 подала рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади-поліцію.
Ці обставини встановлені постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Чернігівської області молодшим радником юстиції Плоским О.О. від 31.10.2016 про закриття кримінального провадження (а.с.192-197).
Даним процесуальним рішенням встановлено «…що в дійсності ОСОБА_1 , за вказівкою керівництва Ніжинського МВ УМВС України в області, 04.11.2015 подала рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади поліцію, керівництву та до сектору кадрового забезпечення Ніжинського МВ для подальшої реєстрації та надання до управління кадрів УМВС України в області» та дає підстави вважати, що позивач до звільнення виявила бажання проходити службу в поліції.
За частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування (частини перша статті 70 КАС України).
Враховуючи приписи статей 69, 70 КАС України, суд надаючи оцінку постанові слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури області молодшого радника юстиції О. Плоского від 31.10.2016, виходить із такого.
Згідно із частинами першою, шостою, сьомою статті 110 Кримінально процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.
Аналізуючи наведену норму процесуального права можна зробити висновок, що постанова слідчого є процесуальним рішенням та є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких, вона стосується.
Тобто це офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а відтак, є належним та допустимим доказом в розумінні статей 69 та 70 КАС України.
За таких обставин суд зазначає, що позивач фактично у встановлений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону строк, виявила своє бажання проходити службу в Національній поліції.
Докази, які б підтверджували, що позивач відмовилася від проходження служби в поліції, відповідачами суду не надано.
Відтак, у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача у зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» з огляду на наявні у останньої бажання на подальше проходження служби у поліції, враховуючи її законні очікування щодо подальшого працевлаштування, з урахуванням рапорту від 04.11.2015 року.
Закон України «Про Національну поліцію» передбачає у разі виявлення працівником бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону, обов`язок керівника запропонування посад у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що можуть бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку ця особа обіймала під час проходження служби в міліції.
Отже, керівник органу зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яку звільняють за скороченням штату (дискреційні повноваження).
Позивач був позбавлений можливості реалізувати своє бажання проходити службу в поліції згідно п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».
Враховуючи, що позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право щодо призначення за його згодою на посади у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відтак, наказ про звільнення позивача було прийнято всупереч приписам чинного законодавства, у зв`язку з чим наказ в частині звільнення позивача з посади на підставі п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11. 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» є протиправним і підлягає скасуванню.
Разом з тим, вимоги про поновлення позивача на попередній посаді задоволенню не підлягають, оскільки, як вже встановив суд, позивач подала рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади-поліцію.
Тобто виявила бажання проходити службу в інших органах виконавчої влади.
Щодо позовної вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступного висновку.
За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
В розумінні вказаної норми право працівника на отримання середнього заробітку виникає лише тоді, коли працівник не працював до моменту поновлення його на посаді, або якщо його оплата праці була нижчою від отримуваної за посадою, з якої працівника було звільнено.
Вказана норма також кореспондується з визначеним статтею 43 Конституції України правом на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
На переконання суду, визначальним при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є встановлення факту вимушеного прогулу працівника або його працевлаштування на посаді з нижчою заробітною платою.
Як вбачається з матеріалів справи, після звільнення з роботи позивач з 18.11.2015 по 20.06.2016 отримувала допомогу по безробіттю, з 20.06.2016 по 23.03.2017 працювала юрисконсультом в ДП «НРЗІО», з 30.05.2017 по даний час проходить військову службу за Контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 та отримує заробітну плату, що підтверджується інформацією Ніжинського міськрайонного центру зайнятості від 01.06.2017 № 04/578 (а.с. 215), індивідуальними відомостями Пенсійного фонду про застраховану особу (а.с. 233-234), Контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 236-239).
Отже, після звільнення з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського МВ УМВС (з обслуговування м. Ніжина та Ніжинського району) позивач отримувала допомогу по безробіттю, була працевлаштована та отримувала кошти у вигляді заробітної плати.
У свою чергу згідно довідки Ніжинського міського відділу (з обслуговування м. Ніжина та Ніжинського районі) УМВС в Чернігівській області від 01.12.2015 № 1262, за останні 2 місяці роботи, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 108,95 грн. (а.с.66).
Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача за 2015 рік становила- 7днів (з 07.11.2015 по 17.11.2015), за 2017 рік-45 (з 24.03.2017 по 29.05.2017), відповідно середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 5665,40 грн. (56х108,95).
Разом з тим, в судовому засіданні позивач пояснила, що оплата праці на посадах, де вона працювала і працює на даний час є вищою від отримуваної за посадою, з якої її було звільнено, що також підтверджується відомостями Пенсійного фонду про застраховану особу станом на 10.07.2017.
Таким чином, отримана позивачем за період з 20.06.2016 по 23.03.2017 та з 30.05.2017 по 10.07.2017 сума заробітної плати перевищує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З огляду на зазначені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.
Представники відповідачів в судовому засіданні посилаються на те, що постанова Прокуратури Чернігівської області про закриття кримінального провадження від 31.10.2016 не має преюдиційного характеру по даній адміністративній справі в розумінні частини четвертої статті 72 КАС України, якою передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Однак суд звертає увагу, що вказана правова норма до спірних правовідносин не застосовується.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 06.11.2015 № 416 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення Ніжинського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області ( з обслуговування міста Ніжина та Ніжинського району).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко