Справа № 817/1560/16
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 липня 2017 року м. Київ К/800/23881/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Держаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку,

встановив:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" від 21 вересня 2016 року №12153/17-16-13-06-09, складений відносно ОСОБА_1

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 04 червня 2002 року працював в управлінні Пенсійного фонду України в м. Рівне, з 01 квітня 2016 року - в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області.

16 липня 2015 року позивач подав на ім'я начальника управління Пенсійного фонду України в м. Рівне заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", до якої додав копію своєї декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

На запит про надання інформації Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 14 липня 2016 року №9142/17-16-13-06-09 Рівненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 21 липня 2016 року №4952/13 надано копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_1 за 2004-2006 роки.

ОСОБА_1 надав на ім'я начальника Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області пояснення до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

Висновок Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області містить інформацію про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та вказує на встановлення під час перевірки недостовірності відомостей, зазначених у пункті 2 частини 5 статті 5 цього Закону, вказаних у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, що полягало у тому, що загальна сума доходів декларанта та членів його сім'ї за І квартал 1998 року - ІІІ квартал 2006 року, яка склала 167910,57 грн, є недостатньою для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої становить 206262,00 грн та про невідповідність вартості даного майна наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що висновки відповідача про недостовірність відомостей, зазначених у пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік позивача є такими, що фактично не знаходять свого підтвердження наявними письмовими доказами.

21 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Рівнеміськбуд" укладено договір, предметом якого є фінансування будівництва житла за рахунок власних та кредитних коштів у спосіб пайової участі в будівництві житлового будинку на земельній ділянці, що розташована у АДРЕСА_1 (пункт 1.1), шляхом перерахування коштів поетапно: І - 46500,00 грн (вересень 2005 року); ІІ - 54258,75 грн (січень 2006 року); ІІІ - 20000,00 грн (березень 2006 року); IV - 48000,00 грн. (червень 2006 року); V - 48230,00 грн (жовтень 2006 року) (пункт 4.1).

Згідно з умовами додаткового договору від 14 липня 2008 року ОСОБА_1 фактично сплатив кошти у сумі 206262,00 грн.

Як видно з оспорюваного висновку, загальна сума доходів позивача та членів його сім'ї за І -й квартал 1998 року - ІІІ-й квартал 2006 року складає 167910,57 грн, в тому числі: 42380,40 грн -доходу у вигляді заробітної плати декларанта; 4330,17 грн - доход дружини декларанта - ОСОБА_2; 121200,00 грн - доход від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2005 року, укладеного зі ОСОБА_3

У своїх поясненнях до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік позивач вказав, що розрахунок за придбану квартиру проводив з власних заощаджень та заощаджень свого батька - ОСОБА_4, який також позичив йому кошти в сумі 30000,00 грн, що підтверджується розпискою від 25 серпня 2005 року, доданою до пояснень.

Зі змісту висновку видно, що вказані пояснення не взято до уваги з мотивів відсутності батька декларанта у відомостях декларації в якості члена сім'ї, а інформація про оформлення офіційної позики або кредиту в фінансових офіційних або ліцензійних установах держави відсутня, однак такі обставини не можуть слугувати підставою для висновку про недостовірність відомостей, поданих позивачем з огляду на те, що розписка, долучена позивачем до пояснень до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, належним чином підтверджує факт передачі позивачу коштів у сумі 30000,00 грн від батька.

При цьому, незазначення батька декларанта, так само, як і зобов"язання позивача фінансового характеру у відомостях декларації не впливає на сутність правовідносин, що виникли з приводу позики, та такі не можна розцінювати, як недостовірні. Разом з тим, правильність заповнення декларантом будь-яких відомостей у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, не є предметом перевірки контролюючого органу в межах винесення оспорюваного висновку.

Крім того, дослідження розміру та джерел доходів членів сім'ї та близьких родичів особи, щодо якої проводиться перевірка, Закон України "Про очищення влади" не передбачає, проте він і не конкретизує, яке саме майно слід вважати набутим особою, щодо якої проводиться перевірка, не містить переліку джерел, доходи з яких мають враховуватися при перевірці та не визначає будь-яких критеріїв оцінки відповідності вартості майна розміру доходів.

В той же час, згідно з ст. 1 Закону України "Про громадянство України" законні джерела існування - заробітна плата, прибуток від підприємницької діяльності або власності, пенсія, стипендія, аліменти, соціальні виплати та допомога, власні фінансові заощадження або фінансова допомога від членів сім'ї, інших фізичних та юридичних осіб, що мають законні доходи.

Зі змісту пункту 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" не вбачається, що доходи, які підлягають перевірці, повинні бути отримані виключно особою, яка підлягає перевірці. Даною нормою прямо встановлено, що перевірці підлягає достовірність вартості майна доходам, отриманим саме із законних джерел з метою підтвердження законності або незаконності джерел отримання доходів, на які придбано майно декларанта.

Враховуючи, що суми доходів отримані в якості позики від батьків позивача, то їх слід вважати законними джерелами існування в розумінні пункту 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади", що відповідачем протиправно не враховано при наданні висновку.

Разом з цим, відповідно до записів у трудовій книжці та довідки від 01 листопада 2016 року № 742 позивач з 26 лютого 1996 року працював лаборантом кафедри інженерної геодезії Української державної академії водного господарства, за час роботи на якій отримав дохід у сумі 1495,07 грн, а розпискою від 29 вересня 2009 року підтверджено позику ОСОБА_1 у матері ОСОБА_5 на суму 20000,00 грн.

При цьому, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Така правова позиція щодо правовідносин, які виникають при укладенні договору позики, викладена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

За приписами частин 2, 3 статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 10 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII визначено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Частиною 8 статті 3 Закону № 1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

За правилами частини 1 статті 4 Закону № 1682-VII, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону № 1682-VII передбачено, що перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII, зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 цього Закону, у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону № 1682-VII, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04 листопада 2014 року за №1385/26162 (далі - Порядок №1100).

У разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості (пункт 12 Порядку № 1100)

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ці рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що спірний висновок є правомірним, оскільки відомості, вказані позивачем у своїй декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, є недостовірними.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Держаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак