Справа № 358/281/17
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 358/281/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тітов М.Б. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління поліції охорони в Київській області на постанову Богуславського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління поліції охорони в Київській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кагарлицьке об'єднане управління пенсійного фонду України Київської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до управління поліції охорони в Київській області про визнання дій щодо ненадання йому довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) за роботу в III зоні небезпеки (в м. Прип'ять) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році із включенням до неї сум одноразової винагороди і добових протиправними; зобов'язання включити у довідку про заробітну плату позивача за період з 29 квітня 1986 року по 02 травня 1986 року на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс, постанови Ради Міністрів Української PCP та Української Ради професійних союзів від 10 червня 1986 року№207-7 за роботу в III зоні небезпеки ( в м. Прип'ять) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС одноразову винагороду за переопромінення в розмірі 500 крб., добові в розмірі 14 крб. (3,50 коп. х 4) і заробітну плату за цей період, обчислену із застосуванням кратності 5 та надати йому довідку із урахуванням вказаних сум.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що свідчить посвідчення серія НОМЕР_1, видане 25.12.2001 Київською обласною державною адміністрацією, та вкладка до посвідчення № НОМЕР_2.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3, виданого ФЕВ ГУ МВС України в Київській області 21.01.2002, ОСОБА_2 є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до свідоцтва про хворобу 253/3в від 12.12.2001 ОСОБА_2 не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Згідно довідки серії КИО-І № 149470 ОСОБА_2 є інвалідом другої групи з 18.12.2001; причина інвалідності - захворювання пов'язане із виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії №0769564 від 27.04.2017 позивачу з 25.04.2017 встановлена перша група інвалідності, підгрупа «А» - довічно. Причина інвалідності - захворювання пов'язане із виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою № 604 від 14.12.2011 ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах в період із 29.04.1986 по 02.05.1986 в м. Прип'ять Київської області, має право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Відповідно до маршрутного листа від 01.02.2006 сержант міліції ОСОБА_2 брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився зоні відчуження ЧАЕС з 29.04.1986 по 02.05.1986 (номер наказу 069-86) кількість днів - 4; отримана доза опромінення складає 35,08 Бер. Інформація щодо отримання вказаної дози опромінення підтверджується також і карточкою обліку доз радіаційного опромінення.

Згідно з маршрутного листа від 14.12.2011 ОСОБА_2 брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився 30-ти км зони відчуження ЧАЕС з 29.04.1986 по 02.05.1986 (номер наказу 069 від 14.08.1986 року) кількість днів - 4.

Відповідно до маршрутного листа від 26.01.2017 сержант міліції ОСОБА_2 брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився 30-ти км зони відчуження ЧАЕС з 29.04.1986 по 02.05.1986 (номер наказу 069 від 14.08.1986) кількість днів - 4.

Згідно довідки № 209 від 15.12.2011 позивачу виплачена заробітна плата за роботу в населених пунктах зони відчуження Прип'ять в сумі 95 крб. 11 коп. з урахуванням кратності 4 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

21.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу нової довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС із урахуванням всіх виплат.

09.01.2017 відповідач відмовив позивачу у видачі нової довідки про заробітну плату за період з 29.04.1986 по 02.05.1986 із урахуванням всіх виплат з посиланням на відсутність таких виплат за даними особистого рахунку позивача за 1986 рік, а також що види виплат з одноразової винагороди за переопромінення та добових не входили до грошового забезпечення.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач не довів правомірність своїх дій при видачі позивачу довідки про заробітну плату від 26.01.2017, в яку не включив суми одноразової винагороди за переопромінення та добових, а тому право позивача на відповідний перерахунок підлягає судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п.1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії (ПО ЛНА) на ЧАЕС (Чорнобильській атомній електростанції (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 № 224/8.13).

Розпорядженням від 17.05.1986 №964-рс було встановлено, що у тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 карбованців.

Основні межі дозу радіоактивного опромінення встановлені ст.5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Згідно із розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» в залежності від рівня радіоактивного забруднення території було введено зони небезпечності з відповідною оплатою роботи працівників, а саме: у III зоні небезпечності - у п'ятикратному розмірі в порівнянні із встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - чотирикратному розмірі, у І зоні - трьохкратному розмірі. У тих випадках, коли працівник отримував граничну допустиму дозу радіації, у зв'язку чим не допускався для подальшої роботи у вказаних зонах небезпечності, йому виплачувалась одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і військовому чи спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986 -1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Зазначені вище норми оплати роботи в зонах небезпечності поширювались також на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Згідно п.1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВІДРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» було постановлено «виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі. Особам офіцерського складу начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати, крім того, добові».

Постановою РМ СРСР, ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 та постановою РМ УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» були встановлені добові у розмірі 3 карбованці 50 коп.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року № 1006, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, встановлено дозволити МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Конституція України у ст. 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Стаття 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Згідно статті 15 цього ж Закону видача довідок про заробітну плату у період роботи (служби) з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами (військкоматами), які відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» несусь матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

Листом Міністерства праці України від 22.11.1995 № 09-3815 повідомлялося, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії па ЧАЕС у 1986-1987 роках, згідно з листом Міністерства праці України від 29 10.1992 № 09-3751 Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 29.10.1992 № 1082/ЗК та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 № 13-412/308 на підставі стверджуючих документів підприємство (організація), яке відряджало працівника в зону відчуження (або його правонаступник), має зробити перерахунок заробітної плати і надати довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органу Пенсійного Фонду України за місцем проживання особи - для перерахунку розміру пенсії.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30.06.1961, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Статтею1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» грошові компенсаційні виплати у вигляді добових віднесено до додаткової заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до наданої довідки позивачу фактично виплачена заробітна плата склала - 95 крб. 11 коп. з урахуванням коефіцієнта 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачу протиправно не нараховано і не виплачено за період з 29 квітня 1986 року по 02 травня 1986 року одноразову винагороду за переопромінення в розмірі 500 крб. та добові в розмірі 14 крб. (3,50 коп. х 4).

Наведених висновків суду першої інстанції під час апеляційного розгляду справи відповідачем спростовано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління поліції охорони в Київській області - залишити без задоволення, а постанову Богуславського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.