Справа № 805/1721/17-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року справа №805/1721/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченко І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника позивача Колеснікової О.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 р. у справі № 805/1721/17-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу у розмірі 25000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2017 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_3 на момент звернення до суду, має податковий борг з транспортного податку в розмірі 25 000 грн., який виник у зв'язку з несплатою відповідачем податкових зобов'язань по податковому повідомленню рішенню № 19305-17 від 09.06.2015 року, який підлягає сплаті.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що при встановленні транспортного податку були порушені вимоги ст.12 Податкового кодексу України, щодо порядку прийняття рішення про встановлення транспортного податку, п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України щодо дотримання принципу стабільності податкового законодавства.

Суд першої інстанції зазначив, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року. Оскільки такий порядок не був дотриманий то і спірне податкове повідомлення-рішення задоволенню не підлягає.

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою у якій зазначив, що ОСОБА_3 відповідно вимог Податкового кодексу має заборгованість по сплаті транспортного податку. Позивачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо правомірності прийнятого рішення. Просили скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача Колеснікова О.М. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Підставою визначення суми зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб позивачу стала отримання відповідачем з Центру № 2 НППВАЗ з обслуговування м. Маріуполь при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області інформації про легкові транспортні засоби, які використовувались до 5 років і мають об'єм двигуна понад 3000 куб.см. та зареєстровані за громадянами, які мешкають на території м. Маріуполь.

У списку автотранспортних засобів зазначено, що з 27.02.2014 року на обліку знаходиться автомобіль Infiniti QX 70 2013 року випуску, що належить відповідачу та зазначено його номерний знак, номер і серію свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, номери двигуна та кузову вказаного транспортного засобу, зазначено про те, що зареєстровано транспортний засіб, придбаний в торговельній організації та прізвище, ім'я та по батькові власника (позивача) та його адреси.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за позивачем з 27.02.2014 року, зареєстровано транспортний засіб InfinitiQX 70 з об'ємом двигуна понад 3000 куб.см.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3.ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

На адресу боржника надіслано податкову вимогу за № 9568-17 від 18.03.2016 року про сплату 25 000,00 грн.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Суд застосовує норми матеріального права у редакції, що була чинною станом на момент винесення податкового повідомленнярішення № 19305-17 від 09.06.2015 року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2012р. № 71-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2015 року до ПК внесені зміни, зокрема статтю 267 викладено в новій редакції «Транспортний податок», тобто фактично запроваджено новий податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 цієї статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, у свою чергу, встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 267.6.1, абзацами першим та другим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

На виконання вказаних норм податковим органом було винесене податкове повідомлення-рішення від № 19305-17 від 09.06.2015 року про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000 грн.

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - ВРУ. Згідно з пунктом 3 частини першоїстатті 85 Основного Закону до повноважень ВРУ належить прийняття законів.

Порядок роботи ВРУ встановлюється Конституцією України та Регламентом ВРУ (частина п'ята статті 83 Основного Закону).

Пунктом 12.1. ст.12 ПК України встановлено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає: 12.1.1. перелік загальнодержавних податків та зборів; 12.1.2. перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Закон № 71 не визнаний неконституційним, тому відповідно пункту 1 частині 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, він вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо вирішення темпоральної колізії при застосуванні норм Закону № 71, а саме ст.267 ПК України та п.п.4.1.9, п.4.1, ст.4, п.п.12.3.4, п.12.3, ст.12 ПК України слід зазначити, що Закон № 71 прийнятий пізніше ніж вносились зміни до п.п.4.1.9, п.4.1, ст.4, п.п.12.3.4, п.12.3, ст.12 ПК України, Закон № 71 є спеціальним оскільки стосується конкретно запровадження транспортного податку, тому при таких обставинах повинні застосовуватися саме норми Закону № 71.

Також слід зазначити, що відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в другому абзаці пункту 4 прикінцевих положень Закону № 71 зазначено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" і підстав незастосування цієї норми виходячи з дотримання пріоритетності норм не має, оскільки норми Закону № 71 прийняті пізніше і є спеціальними.

Апеляційний суд звертає увагу, що статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності.

Відповідно першому реченню п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4 ПК України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" N 71-VIII від 28 грудня 2014 року не вносились зміни до елементів податків у розумінні ст.7 ПК України, яка в п.7.1 передбачає, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку, а запроваджено новий вид податку на майно - транспортний податок. Тобто у ст.4 ПК України відсутня вимога про внесення змін до законодавства щодо запровадження нового податку не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Друге речення п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4 ПК України встановлює, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Тобто і в цьому разі норми ст.4 ПК України не порушуються, оскільки транспортний податок протягом бюджетного року не змінювався.

Посилання суду першої інстанції та представника позивача на практику Європейського суду з прав людини а саме на рішення у справах «Щокін проти України» «Сєрков проти України» де Суд вимагає дотримання концепції «якості закону» суд апеляційної інстанції вважає в даному випадку недоречним, оскільки як було зазначено вище прийняття Закону № 71 відбулося відповідно порядку передбаченому Конституцією України, вирішення темпоральної колізії закону суд апеляційної інстанції також дійшов до висновку щодо необхідності застосування саме норм Закону № 71 з загальних принципів пріоритетності законів.

В силу ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Крім, того застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції вказує на наявність справи «A., B ., C. andD. v/theUNITEDKINGDOM».

Слід зазначити, що текст зазначеного рішення офіційно перекладений на українську мову не був, тому слід застосувати вимоги частини 3 статі 18 Закону України від від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка передбачає, що у разі відсутності перекладу Рішення та ухвали Суду чи ухвали Комісії суд користується оригінальним текстом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «A., B ., C. andD. v/theUNITEDKINGDOM» заява № 8531/79, рішення від 10 березня 1981 року в § 3 частини «Факти» зазначив: «Furthermore although all tax legislation affccts the interests of those thereby charged to tax, retrospective provisions prevent the reorganisation of the taxpayer's affairs to mitigate the new tax liability which remains possible in the case of prospective provisions. - 210 - 'fhe Commission notes however in the present case that when Section 31 was enacted the Government of the United Kingdom expressed the view that the only way in which this particular form of artificial tax avoidance could be combatted effectively was by ntaking Section 31 retrospective. Bearing in mind the particularly artificial nature of the scheme and the secrecy in which it operated the Commission concludes that the applicants have not shown that Ihe aim of the legislation could have been achieved without retrospection and the Contmission is accordingly satisfied that a reasonable degree of proportionality existed between the means employed and the aim sought to be achieved.»

В цьому рішенні, Суд нагадує, що ретроспективність цивільного законодавства категорично не заборонена норм. Суд також зазначив, що в даному випадку ретроспективне застосування оподаткування було виправдано з метою уникнення тінізації економіки держави та був дотриманий принцип «справедливого балансу».

При таких обставинах суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Закон № 71 відповідає принципу «законності» в тому числі «якості закону» у розумінні Європейського суду з прав людини.

Якщо надавати аналіз легітимності цілі Закону № 71 суд апеляційної інстанції зазначає, що в цей період тривала активна фаза проведення АТО в деяких районах Донецької та Луганської областях, тому такий захід для поповнення бюджету у такий скрутний для держави час був виправданим.

Крім того, відповідно пояснювальної записці обґрунтування необхідності прийняття законопроекту полягає в тому, що у рейтингу Світового банку Doing Business 2015 Україна за показником легкості ведення бізнесу займає 96 місце серед 189 країн світу (у 2014 році - 112 місце).

При цьому, за показником "сплата податків" Україна займає 108 місце, час на складання податкової звітності та сплату податків складає 350 годин на рік (або майже 44 восьмигодинних робочих дня).

В свою чергу це впливає на зменшення інвестиційної привабливості економіки України, збільшення рівня її тінізації, зниження конкурентоспроможності українських товарів та послуг на світовому ринку, скорочення бюджетних надходжень тощо.

При таких обставинах колегія суддів вважає що прийняття Закону № 71 переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Колегія суддів також зазначає що в даному випадку дотримана «справедлива рівновага» між інтересами суспільства та втручанням в право людини користуватись майном, оскільки транспортний податок запроваджується, як зазначено у роз'яснювальної довідці до законопроекту, на розкішні автомобілі (об'єм двигуна понад 2,5 тис. см3 - для дизельного двигуна, 3 тис. см3 - для бензинового двигуна, та вік яких не перевищує 5 років) за ставкою 25 000 грн. на рік.

З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Закон № 71 відповідає принципам викладеним в практиці Європейського суду з прав людини не скасований Конституційним судом України та підлягає застосуванню, тому з доводами суду першої інстанції на порушення п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4, п.п.4.1.9. п.4.1 ст.4 ПК України ПК України, недотримання практики ЄСПЛ погодитися не можна.

Крім того, слід звернути увагу на те, що предметом спору є рішення податкового органу про визначення податкового зобов'язання.

Так, Жовтневою об'єднаною державною податкового інспекцією ТУ ДФС у Донецькій області було сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 0906.2015 року №19305-17 з транспортного податку ОСОБА_3 на суму 25 000 грн. відповідно до вимог Податкового кодексу та спрямовано на адресу платника листом з повідомленням, яке відповідно до п.58.3 ст.58 ПКУ вважається врученим.

Колегія суддів вважає, що позивач діяв відповідно вимог ст.19 Конституції України в межах наданих повноважень відповідно законодавства, то при таких обставинах суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги підлягають задоволенню.

Повний текст постанови складений 19 липня 2017 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 р. у справі № 805/1721/17-а - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 р. у справі № 805/1721/17-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до ОСОБА_3- задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса реєстрації: АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) 25 000 грн. (на рахунок код платежу 18011001, код за , МФО 834016, Маріуп.УК/Центрального т- н/18011001, ГУ ДКСУ у Донецькій області, розрахунковий рахунок 0051 транспортний податок з фізичних осіб).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов