Справа № 813/2488/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

щодо забезпечення адміністративного позову

13 липня 2017 року № 813/2488/17

Львівський окружний адміністративного суд у складі:

головуючий суддя Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

позивач ОСОБА_1,

від відповідача 1 не прибув,

від відповідача 2 не прибув,

розглянув клопотання про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Мостиського районного суду Львівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Мостиського районного суду Львівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ в.о. голови Мостиського районного суду Львівської області № 55/к від 21.06.2017 року «Про відрахування зі штату Мостиського районного суду Львівської області судді ОСОБА_1»;

- поновити позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області з дати незаконного звільнення ("відрахування зі штату суду"), тобто з 22.06.2017 року;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 22.06.2017 року по дату поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 21.06.2017 року по 30.06.2017 року.

Позивачем 10.07.2017 року за вх. № 15854 подано клопотання про забезпечення адміністративного позову, а саме:

- заборонити Вищій кваліфікаційній комісії суддів України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі оголошувати та проводити конкурс на заміщення вакантної посади судді Мостиського районного суду Львівської області, яку до 21.06.2017 року обіймав ОСОБА_1 та вносити рекомендації Вищій раді правосуддя щодо переведення суддів на цю посаду та вчиняти будь-які інші дії, які у разі задоволення адміністративного позову унеможливлять поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково;

- заборонити Державній судовій адміністрації України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі вчиняти будь-які дії щодо скорочення чи ліквідації посади судді Мостиського районного суду Львівської області, яку до 21.06.2017 року обіймав позивач, та вчиняти будь-які інші дії, які у разі задоволення адміністративного позову унеможливлять поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2017 року відкрито провадження у справі та ухвалою від 11.07.2017 року призначено до розгляду клопотання про забезпечення адміністративного позову.

В обгрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 1398/0/15-17 від 06.06.2017 року винесено наказ № 55/к від 21.06.2017 року про відрахування позивача зі штату Мостиського районного суду Львівської області у зв'язку припиненням повноважень судді. На переконання позивача очевидними є ознаки протиправності вказаного наказу, оскільки у такому відсутня будь-яка з виключних підстав для припинення повноважень судді, передбачена у ч. 7 ст. 126 Конституції України. Також стверджує про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі і захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Покликається на те, що у разі задоволення вказаного адміністративного позову про поновлення на роботі фактичного поновленння може і не відбутися, оскільки на «заповнену», уже не вакантну посаду уже не можна буде поновити позивача, а звільнити суддю, якого уже було призначено або переведено на посаду, яку обіймав ОСОБА_1, буде неможливо з огляду на те, що відповідно до ст. 126 Конституції України судді обіймають посади безстроково і законом встановлено вичерпний перелік підстав для їх звільнення та припинення повноважень. Крім того, посаду судді, яку обіймав позивач, може бути скорочено чи ліквідовано.

З огляду на викладене, на думку позивача, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди до ухвалення рішення в адміністративній справі праву позивача бути поновленим на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково і захист цього права стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову:

Позивач у судовому засіданні вказане клопотання підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачі явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце якого відповідно до ст. 38 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином телефонограмою, проти одержання якої не заперечили. Крім цього, текст ухвали скеровано на електронні адреси відповідачів, що підтверджується електронними звітами про надіслання. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавали.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України питання про забезпечення адміністративного позову, про заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим або про скасування заходів забезпечення адміністративного позову, крім випадків, встановлених частинами першою і другою цієї статті, вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові таких питань.

Вирішуючи дане клопотання суд керується наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається суб'єкту владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд, під час розгляду клопотання про забезпечення позову, повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити чи є хоча б одна з передбачених ст. 117 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Суд залишає поза увагою покликання позивача на очевидну протиправність наказу про його звільнення, оскільки визнання протиправним та скасування такого наказу є однією з позовних вимог, а забезпечення позову з підстав очевидної протиправності оскаржуваного наказу фактично означатиме ставлення судді до вирішення по суті вимоги про визнання його протиправним та скасування.

З аналізу норм ст.ст. 70, 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Вищу раду правосуддя», випливає, що повноваження щодо добору та призначення на посаду судді Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, а також надання рекомендацій щодо переведення суддів до інших судів, належить до виключної компетенції Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань.

Відповідно до Рекомендацій №R (80)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також в Постанові Пленуму від 24.10.2008 року № 13 Верховний Суд України виклав правову позицію, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Суд враховує, що у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 року зазначено, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Аналогічною є позиція суду і щодо повноважень Державної судової адміністрації України відповідно до приписів ст. 19 Закону України „Про судоустрій і статус суддів".

Крім цього, ні Вища кваліфікаційна комісія суддів України, ні Державна судова адміністрація України не є сторонами у справі чи третіми особами, а вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти вищевказані дії матиме наслідком вирішення питань щодо їх прав, свобод та інтересів, а також наслідків реалізації своїх прав, що є неприпустимим в контексті ч. 1 ст. 2 КАС України.

Також позивач не надав суду належних доказів існування обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову заподіє шкоди його правам, чи захист цих прав стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Висновки позивача про те, що у випадку задоволення адмінстративного позову фактичне поновлення ОСОБА_1 на посаді судді може не відбутися чи можуть мати місце інші негативні наслідки, суд вважає передчасними та необґрунтованими і не бере до уваги, оскільки дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Державної судової адміністрації України, на які вказує позивач, безпосередньо передбачені викладеними вище нормами законодавства і, як зазначалося, належать до їх виключної компетенції та є дискреційними повноваженнями. Для відновлення прав позивача в такому випадку законодавством передбачені конкретні механізми, зокрема, судовий порядок, який не слід сприймати як ускладнення чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, а отже як підставу для забезпечення позову в розумінні ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що сама лише незгода позивача із рішенням суб'єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про його скасування, ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАС України).

Враховуючи викладене, позивачем не обгрунтовано та до матеріалів справи не надано доказів саме очевидної протиправності існування очевидно небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

За таких обставин, суд вважає недостатньо обґрунтованими вимоги заявника щодо забезпечення адміністративного позову, та дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про забезпечення позову, у спосіб визначений позивачем, належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 71, 86, 107, 117, 118, 157, 158-160, 165 КАС України, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Вищій кваліфікаційній комісії суддів України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі оголошувати та проводити конкурс на заміщення вакантної посади судді Мостиського районного суду Львівської області, яку до 21.06.2017 року обіймав ОСОБА_1, та вносити рекомендації Вищій раді правосуддя щодо переведення суддів на цій посаду та вчиняти будь-які інші дії, які у разі задоволення адміністративного позову унеможливлять поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково; а також заборони Державній судовій адміністрації України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі вчиняти будь-які дії щодо скорочення чи ліквідації посади судді Мостиського районного суду Львівської області, яку до 21.06.2017 року обіймав позивач, та вчиняти будь-які інші дії, які у разі задоволення адміністративного позову унеможливлять поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково - відмовити.

Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, згідно ст. 186 КАС України. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано, згідно ст. 254 КАС України. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.07.2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.