Справа № 337/1788/17
Суддя: Нещеретна Л. М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/337/147/2017
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л. М.

при секретарі Шварцер Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, зобов`язати Міністерство оборони України () призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 27-місячного грошового забезпечення та стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., а саме: 750,00 гривень за ознайомлення адвоката з матеріалами справи та 750 грн. за участь у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про слухання справи без його участі, заперечень проти позову суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу 04 листопада 2013 року була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 496441 від 04 листопада 2013 року.

29 листопада 2016 року при повторному огляді позивачу було безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0672446 від 29 листопада 2016 року.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2385 від 03 жовтня 2013 року, осколкові поранення голови (контузія 1980 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

23 грудня 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Витягом з протоколу № 39 від 14 квітня 2017 року позивачу було повідомлено про відсутність підстав розгляду поданих документів.

28 лютого 2017 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зобов`язав Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

На виконання вищевказаного рішення суду комісія Міністерства оборони України 14 квітня 2017 року прийняла рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, а також підпункту 4 пункту 2 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 , позивачу інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Проте суд із таким висновком погодитися не може.

Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону), згідно частини 1 статті16 якого в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно частини 2 статті 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 особам, які до набрання чинності Порядком № 975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Так, суд погоджується із доводами позивача, що зважаючи на те, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності 04 листопада 2013 року, то до спірних правовідносин слід застосувати Порядок № 499, оскільки інших відмінних чітких визначень щодо дати встановлення групи інвалідності законодавець не передбачив.

Згідно частини 2 статті 16 Закону та підпункту 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення - в разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

У абзаці 2 пункту 2 Порядку № 499 визначено що, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі настання інвалідності ІІІ групи в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, в даному випадку, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

Так, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи після звільнення з військової служби але внаслідок захворювання, поранення та контузії, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, то він маж право на отримання одноразвої грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Аналогічна практика розгляду даної категорії справ спостерігається в ухвалах ВАС від 22.05.2014 у справі №К/800/62429/13, від 09.07.2015 у справі №К/800/19036/15, а також постановах ВСУ від 10.06.2014, від 18.11.2014 у справі №21-446а14, від 21.04.2015 у справі №21-183а13, останні, в свою чергу, не може бути залишена судом поза увагою на підставі ст.244-2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 КАС України.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд констатує, що відповідач Міністерство оборони України не довів, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат - витрат на правову допомогу.

Згідно ст.ст.87,90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання юридичних послуг. Згідно п.3.1 Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Додатковою угодою.

До Договору додані: акт прийняття грошових коштів за виконання юридичних послуг в сумі 1500,00 грн., розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. а саме: 750,00 гривень за ознайомлення адвоката з матеріалами справи та 750,00 грн. за участь у судовому засіданні, та квитанції до ПКО від 23 травня 2017 року на суму 1500 грн.

Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат - витрати на правову допомогу у розмірі 750,00 гривень за ознайомлення адвоката з матеріалами справи, оскільки вони не виходять за розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за участь адвоката у судовому засіданні у розмірі 750,00 гривень задоволенню не підлягають, оскільки адвокат Клопков С.М. участь у судовому засіданні не приймав.

Крім того, стаття 94 КАС України передбачає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем при звернені до суду не було сплачено судовий збір, так як він відноситься до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 640,00 гривень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку Суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект та виключають повторні звернення громадянина-інваліда війни до суду щодо поновлення порушених прав, які підлягають захисту у цій справі. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно абзацом 10 пункту 9 Рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року №3 рп/2003, суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.ст. 9,11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зобов`язати Міністерство оборони України () призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

Стягнути з Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 750,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя: Л.М. Нещеретна