Справа № 816/146/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/146/17
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача фізичної-особи підприємця ОСОБА_1
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:

23.01.2017 фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2017 №/21 та №/22.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області в акті перевірки від 23.12.2016 №587/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 щодо порушення вимог податкового законодавства є безпідставними. Позивач стверджує про правомірність віднесення ним у відповідних періодах до складу валових витрат суму зі сплати орендної плати з фізичних осіб (за орендовану землю комунальної власності) та суму маркетингових послуг від підприємств: ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо"; формування витрат у спірному періоді відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України.

22.06.2017 представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження /а.с. 190 т. 2/.

У судове засідання з'явився представник відповідача, який попередньо подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач у письмових запереченнях на позов /а.с. 228-229 т.1/ зазначив, що за результатом проведеної документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177, підпункту 44.1 статті 44, пункту 176.1 а) статті 176, пункту 177.10 статті 177, підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 88134,16 грн та занижено сплату військового збору на суму 6610,06 грн, а тому правомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 13.01.2017 №/21 та №/22. Зазначає, що позивач неправомірно відніс до складу валових витрат суму орендної плати з фізичних осіб у розмірі 253079,92 грн. Також вважає, що до складу валових витрат зайво віднесено суму маркетингових послуг у розмірі 187590,89 грн від ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо". Наголошує, що згідно складених за результатом господарських операцій актів здавання-приймання робіт неможливо визначити які саме маркетингові дослідження виконувалися, їх місце та дата проведення.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, номер запису в ЄДР НОМЕР_2 /а.с.211 т.1/. Позивач перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010: 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами /а.с.210 т.1/.

У період з 28.11.2016 по 09.12.2016 контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт /а.с.22-48 т.1/ від 23.12.2016 №587/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки), у якому зафіксовано порушення вимог:

- підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у розмірі 88134,16 грн;

- підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження сплати військового збору на суму 6610,06 грн;

- підпункту 44.1 статті 44, підпункту "а" пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Позивач, не погоджуючись із висновками акта від 23.12.2016 №587/16-03-13-05-07/НОМЕР_1, подав заперечення до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області /а.с.53-55 т.1/.

За результатом розгляду заперечень до акта перевірки від 23.12.2016 №587/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 відповідач листом від 10.01.2016 №/Л/16-03-13-05 повідомив про залишення висновків акта перевірки без змін /а.с.56-59 т.1/.

13.01.2017 Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/22, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування, у загальному розмірі 132201,24 грн, у тому числі: 88134,16 грн - податкове зобов'язання, 44067,08 грн - штрафна (фінансова) санкція /а.с.61 т.1/;

- №/21, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: військовий збір у загальному розмірі 8262,58 грн, у тому числі: 6610.06 грн - податкове зобов'язання, 1652,52 грн - штрафна (фінансова) санкція /а.с.60 т.1/.

Позивач не погодився із указаними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, суд дійшов наступних висновків.

Як слідує зі змісту акта перевірки та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, фактично у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював оптову торгівлю кондитерськими виробами, печивом, напоями в асортименті та здавав в оренду власне нерухоме майно (нежитлові приміщення, обладнання - ваги, вітрини, оргтехніка та інше), надавав послуги передпродажної підготовки товару.

В акті перевірки інспектором зазначається про те, що при перевірці правильності формування валових витрат за 2015 рік встановлено завищення задекларованих платником податку показників р.6 "Інші витрати" додатку 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи у розмірі 440670,81 грн, що є порушенням підпункту 177.4.4, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Так, ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат неправомірно віднесено суму орендної плати з фізичних осіб (за орендовану землю комунальної власності) у розмірі 253079,92 грн згідно з платіжними дорученнями: №57 від 27.01.2015 на суму 22530,50 грн, №349 від 27.03.2015 на суму 23174,68 грн, №504 від 28.04.2015 на суму 23174,68 грн, №342 від 10.06.2015 на суму 21977,30 грн, №371 від 24.06.2015 на суму 23174,68 грн, №426 від 27.07.2015 на суму 23174,68 грн, №1129 від 28.08.2015 на суму 23174,68 грн, №519 від 29.09.2015 на суму 23174,68 грн, №571 від 28.10.2015 на суму 23174,68 грн, №1793 від 27.11.2015 на суму 23174,68 грн, №635 від 28.12.2015 на суму 23174,68 грн.

Крім того платником податків до складу валових витрат зайво віднесено суму маркетингових послуг у розмірі 187590,89 грн від наступних підприємств:

- ПП "Універсам Полтава" згідно з договором №29 від 06.06.2014 про надання послуг на суму 6460,51 грн;

- ТОВ "Копілка" згідно з договором про надання послуг з передпродажної підготовки та інформаційно-консультаційних послуг від 31.12.2014 на суму 16908,51 грн;

- ТОВ "Вересень плюс" згідно з договором від 01.03.2014 на суму 59250,51 грн;

- ТОВ "ДНК ГРУПП" згідно з договором про надання послуг з передпродажної підготовки та інформаційно-консультаційних послуг від 31.12.2014 на суму 4234,15 грн;

- ПАТ "Кременчукм'ясо" згідно з договором №1206-1/13-торг. Від 01.01.2014 про надання послуг з організації та плануванню активного маркетингу (послуги з передпродажної підготовки товарів) на суму 640,21 грн.

Зазначено, що підприємцем не надано документального підтвердження пов'язаності понесених витрат з одержаним доходом від реалізації кондитерських виробів. ФОП ОСОБА_1 відносив до складу витрат послуги, що жодним чином не вплинули безпосередньо на формування одержаного доходу від надання цих маркетингових послуг та інших послуг, чим порушено порушенням підпункт 177.4.4, пункту 177.4, статті 177, пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України та завищено вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Так, відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно з приписами статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У підпункті 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України зазначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому норми Податкового кодексу України не містять обмежень щодо виду оренди, оплата якої відноситься до таких витрат.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Водночас статтею 288 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

У статті 4 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Указане кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, згідно з якою право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, фізична особа-підприємець може набути право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для провадження власної підприємницької та іншої діяльності. За користування такою ділянкою фізична особи-підприємець сплачує орендодавцю обов'язковий платіж - орендну плату, розмір якої встановлюється договором між орендодавцем та орендарем. За своєю правовою природою договір оренди є цивільно-правовим договором.

З урахуванням зазначених вище норм слідує, що у разі, якщо для здійснення власної господарської діяльності фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування користується земельною ділянкою державної або комунальної власності на підставі договору оренди, то така особа на підставі пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України може відносити до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрати на оплату оренди за користування зазначеною земельною ділянкою.

При цьому основною умовою для віднесення фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування сум сплаченої орендної плати за землі державної та комунальної власності до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, є використання таких земель саме для здійснення власної господарської діяльності. Інших умов та обмежень податковим законодавством не встановлено.

Матеріали справи свідчать, що 16.06.2011 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та Кременчуцькою міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі /а.с.179-184 т./, згідно з пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий №:04:004:0231) для експлуатації та обслуговування будівель та споруд овочевої бази з подальшою їх реконструкцією під адміністративно-торговий комплекс зі складами, кафе та автостоянкою по АДРЕСА_1 В оренду передається земельна ділянка загальною площею 17138 кв.м. (пропорційно часткам осіб у власності на нерухоме майно), у тому числі по угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання - 17138 кв.м. (пункт 2 цього договору).

Договір оренди землі від 16.06.2011 зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Кременчук Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №00239 від 23.06.2011 /а.с.184 т.1/.

Згідно з податковою декларацією № від 12.02.2015 з орендної плати за земельні ділянки за 2015 рік, річна сума орендної плати складає - 278096,18 грн /а.с.197-198 т.1/.

Сплата ФОП ОСОБА_1 у 2015 році орендної плати з фізичних осіб (за орендовану землю комунальної власності) підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями: №57 від 27.01.2015 на суму 22530,50 грн, №349 від 27.03.2015 на суму 23174,68 грн, №504 від 28.04.2015 на суму 23174,68 грн, №342 від 10.06.2015 на суму 21977,30 грн, №371 від 24.06.2015 на суму 23174,68 грн, №426 від 27.07.2015 на суму 23174,68 грн, №1129 від 28.08.2015 на суму 23174,68 грн, №519 від 29.09.2015 на суму 23174,68 грн, №571 від 28.10.2015 на суму 23174,68 грн, №1793 від 27.11.2015 на суму 23174,68 грн, №635 від 28.12.2015 на суму 23174,68 грн /т. 2 а. с. 135-145, 148-153/.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що укладений між позивачем та Кременчуцькою міською радою, як орендодавцем, договір передбачає передачу в оренду фізичній особі-підприємцю землю комунальної власності по АДРЕСА_1 на території якої розташоване приміщення, яке протягом 2015 року використовувалося ФОП ОСОБА_1 для провадження своєї господарської діяльності, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано віднесено до витрат 2015 року сплачену суму орендної плати з фізичних осіб у розмірі 253079,92 грн.

Щодо висновку контролюючого органу про неправомірність віднесення до складу валових витрат суми маркетингових послуг у розмірі 187590,89 грн від підприємств: ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо", суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

В Узагальнюючій податковій консультації щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат, затвердженій наказом Державної податкової служби України від 15.02.2012 № 123, зазначено, що рекламні та маркетингові послуги можуть, зокрема, оплачуватись та проводитись за ініціативи власника торговельної марки, виробника продукції, дистриб'ютора, торговельної мережі. При цьому витрати на маркетингові та рекламні послуги несе безпосередньо замовник цих послуг.

Для врахування витрат на рекламні та маркетингові послуги, у тому числі мотиваційні виплати при обчисленні об'єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв'язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Даного висновку суд дійшов з огляду на положення підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а тому їх наслідки не можуть бути відображені в податковому обліку.

Як вищезазначеною, згідно з приписами статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У підпункті 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України зазначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту

Аналіз наведених норм свідчить, що розмір чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця залежить від суми витрат, які мають бути документально підтверджені, пов'язані з провадженням господарської діяльності платника податків.

Матеріали справи свідчать, що:

- 02.01.2009 між ВАТ "Кременчукм'ясо" /попереднє найменування/ (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання маркетингових послуг /а.с.62-63 т.1/;

- 31.12.2012 між ТОВ "ДНК ГРУПП" (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання послуг з передпродажної підготовки та інформаційно-консультаційних послуг /а.с.65 т.1/;

- 01.01.2014 між ТОВ "Копілка" (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання послуг з передпродажної підготовки та інформаційно-консультаційних послуг /а.с.66 т.1/;

- 02.03.2015 між ТОВ "Вересень плюс" (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання маркетингових послуг, пов'язаних з реалізацією товарів у мережі фірмових магазинів "Вересень" та "Файно Маркет" /т. 2 а. с. 154-155/.

- 06.06.2014 між ПП "Універсам Полтава" (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання послуг /а.с.64 т.1/.

За змістом цих договорів ФОП ОСОБА_1 є замовником, а ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо" - виконавцями, які зобов'язуються вивчати та формувати споживчий попит з метою збільшення поставок, надати інформацію про хід продажу, проводити моніторинг щодо зміни асортименту, зміни тари та маркування та щодо можливості, доцільності та ефективності проведення рекламних компаній при реалізації товару.

На підтвердження реальності вище перелічених договорів позивачем надано до суду належним чином завірені копії: акти здавання-приймання робіт, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунок-фактури, рахунки на оплату /а.с.68-163 т.1/.

Указані первинні документи досліджені працівниками контролюючого органу під час здійснення перевірки ФОП ОСОБА_1 та на сторінці 14 акта перевірки /а.с.35 т.1/ зазначено, що згідно з наданими на перевірку актів здавання-приймання робіт не можливо визначити які саме маркетингові дослідження надані ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо", не відома мета, дата проведення та результат досліджень.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому усі докази мають оцінюватися судами окремо та в їх сукупності.

Консультаційні послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання консультаційних послуг та їх пов'язаність з власною господарською діяльністю можуть бути такі документи як: договір на надання консультаційних послуг, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства; акт приймання-передачі робіт (послуг) або інший документ, що підтверджує фактичне надання послуг, який повинен мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені частиною другою статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; звіт про надання консультаційних послуг, який розкриває зміст та обсяг наданих послуг; також це можуть бути бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення, наприклад (враховуючи вид діяльності позивача), обсягу продажів, розміру доходу тощо.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

При цьому відсутнє затвердження на законодавчому рівні форми бланку акта надання послуг, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.02.2013 у справі №К/9991/9712/11.

Суд зазначає, що складені за результатом господарської операції з ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо" акти здавання-приймання робіт містять законодавчо встановлені обов'язкові реквізити для первинного документа, встановлені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, позивачем надано копії звітів про надання послуг /а.с.239-250 т.1: 1-24 т.2/, що складені за результатом господарських операцій та в яких детально відображено вид наданої послуги та її грошова вартість.

На думку відповідача, ФОП ОСОБА_1 документально не підтверджено пов'язаності понесених витрат у розмірі 187590,89 грн з одержаним доходом від реалізації кондитерських виробів. Відповідач вважає, що позивач відносив до складу витрат послуги, що жодним чином не вплинули безпосередньо на формування одержаного доходу від надання маркетингових послуг.

Зазначене твердження Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області не відповідає дійсності.

Так, матеріали справи свідчать, що: 06.06.2014 між ПП "Універсам Полтава" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) укладено договір поставки №29 /а.с.164-165 т.1/; 02.01.2009 між ВАТ "Кременчукм'ясо" /попереднє найменування/ (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) - договір поставки №109/09 /а.с.166-167 т.1/; 01.01.2014 між ТОВ "Копілка" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) -договір поставки №501 /а.с.168-170 т.1/; 01.01.2011 між ТОВ "Вересень плюс" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) - договір поставки №269 /а.с.174-178 т.1/; 31.12.2012 між ТОВ "ДНК ГРУПП" (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) - договір поставки №13 /а.с.171-172 т.1/

На підтвердження реальності укладання вище вказаних договорів поставки ФОП ОСОБА_1 надані копії видаткових накладних (а.с.25-113 т.2), з яких слідує, що ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ВАТ "Кременчукм'ясо" придбавало у ФОП ОСОБА_1 кондитерські вироби.

Таким чином, судовим розглядом підтверджено взаємозв'язок між замовленням маркетингових послуг у ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо" та реалізацією кондитерських виробів обумовленим підприємствам на підставі договорів постачання.

Відповідно до встановлених обставин, суд дійшов висновку про правомірність віднесення до складу валових витрат суму маркетингових послуг у розмірі 187590,89 грн від підприємств: ПП "Універсам Полтава", ТОВ "Копілка", ТОВ "Вересень плюс", ТОВ "ДНК ГРУПП", ПАТ "Кременчукм'ясо".

Отже, висновок відповідача про завищення задекларованих платником податку показників р.6 "Інші витрати" додатку 5 до розділу ІІІ податкової декларації за 2015 рік про майновий стан і доходи у розмірі 440670,81 грн не відповідає дійсності та спростовано у ході розгляду справи.

За таких обставин донарахування ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у розмірі 88134,16 є неправомірним, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 13.01.2017 №/22.

Оскільки в ході розгляду справи не знайшло підтвердження заниження позивачем суми доходу за період, що перевірявся, у розмірі 440670,81 грн, донарахування позивачу військового збору в розмірі 6610,06 грн є безпідставним, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 13.01.2017 №/21.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Отже, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.01.2017 №/22 та №/21.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1962,01 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят дві гривні одна копійка).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна