Справа № 161/9493/17
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/9493/17
Провадження № 2-а/161/809/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.04.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, ним подані документи, які підтверджують його стаж роботи в органах прокуратури України, а саме: трудову книжку та інші необхідні документи. Згідно записів у трудовій книжці його стаж, що надає право на призначення пенсії за вислугу років становить 21 рік, в тому числі стаж роботи на слідчо-прокурорських посадах 18 років 6 місяців за вислугу років та половина строку денної форми навчання у Волинському державному університеті імені ОСОБА_2 2 роки 6 місяців.

Однак, рішенням відповідача від 24.04.2017 року йому було відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на те, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно вимог Закону України «Про прокуратуру».

Вважає, що відмова Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у призначенні йому пенсії за вислугою років є незаконною, а дії відповідача такими, що порушують гарантовані ОСОБА_3 України соціальні права на пенсійне забезпечення.

У звязку з чим, просив визнати протиправними дії та рішення відповідача від 28.04.2017 року та зобовязати Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України призначити йому на підставі заяви від 21.04.2017 року пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції закону від 12.07.2001 року) в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки про заробітну плату, без обмеження пенсії максимальним розміром, з наступним проведенням перерахунку пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького обєднаного Пенсійного фонду України у Волинській області від 28.04.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на те, що стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратила чинність і з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до вказаного закону не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються (а.с. 14).

Відповідно до частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До вислуги років (20 років 9 місяців 26 днів, в тому числі на посаді прокурора 18 років 8 місяців 3 дні), що дає право на пенсію, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

При цьому, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, необхідно виходити із наступного.

Згідно зі ст. 8 ОСОБА_3 України в ОСОБА_2 визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 22 ОСОБА_3 України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Із змісту статті 22 ОСОБА_3 України слідує, що права і свободи людини і громадянина в нашій державі можуть тільки розширюватись, удосконалюватись, але ніяким чином не звужуватись.

Відповідно до частини 1 статті 58 ОСОБА_3 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За статтею 17 ОСОБА_3 України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

Конституційний суд України вважає, що ці положення статті 17 ОСОБА_3 України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію», «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів, (п. З рішення Конституційного Суду України №1-15/2002 від 20.03.2002).

Крім того, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування,необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 ОСОБА_3 України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 ОСОБА_3 України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_3 України не допускається.

У частині другій статті 8 ОСОБА_3 України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 ).

Водночас пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 ОСОБА_3 України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих ОСОБА_2 міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_3 України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8- рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004.

Отже, висновок Конституційного Суду України щодо обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, (абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеними нормами, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 17.12.2013 (справа № 21 -445а13), від 10.12.2013 (справа № 21- 348а13).

Враховуючи викладене, суд вважає, що з урахуванням пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» звужено соціальні гарантії позивача, а саме: гарантоване ОСОБА_3 України право на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурорів - понад 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

За правилами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою статті 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_3 України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 9 КАС У країни у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя», оскільки ОСОБА_3 України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_3 у всіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на ОСОБА_3, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи має керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи вищенаведене, відповідач у порушення зазначених вище конституційних норм обмежив існуюче у позивача право на пенсію за вислугу років, а відтак, його дії є протиправними.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та зазначеними нормами права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати протиправними дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії позивачу; та зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років згідно ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо подальшого проведення перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати, оскільки він не позбавлений в разі порушення його прав в майбутньому звернутись за захистом порушених прав чи інтересів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 11, 17, 18, 71 , 94, 99, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії та рішення Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28.04.2017 року №21 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції закону від 12.07.2001 року) .

Зобовязати Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції закону від 12.07.2001 року) на підставі заяви від 21.04.2017 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, згідно довідки про заробітну плату, без обмеження пенсії максимальним розміром.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк