Справа № 826/25065/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації в особі начальника Легіня Богдана Ігоровича, третя особа: Начальник відділу з фінансово-економічної роботи Управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації Бухарцева Вікторія Вікторівна про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу (з урахуванням уточнень), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів її невідповідності вимогам матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 30 червня 2015 року №44-к, зобов'язати відповідача змінити дату та формулювання причин звільнення, а саме звільнити позивача 15 серпня 2016 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2015 року по 15 серпня 2016 року включно, виходячи із середньоденного заробітку, що складає 244,90 грн. та всі належні їй виплати, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що попередження про майбутнє звільнення отримали всі працівники управління охорони здоров'я, проте було звільнено тільки позивача, хоча вона мала переважне право залишення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу №23-к від 17 квітня 2007 року позивач призначена на посаду спеціаліста І категорії управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації.

31 січня 2011 року позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації згідно наказу від 31 січня 2011 року №8-к та наказом від 01 лютого 2011 року №14-к ОСОБА_2 призначено на посаду провідного спеціаліста управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації.

Наказом управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 30 червня 2015 року №44-к «Про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників» відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, на виконання розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 16 квітня 2015 року №262 «Про внесення змін до штатного розпису, структури та чисельності Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та її самостійних структурних підрозділів» та розпорядження від 25 березня 2015 року №205 «Про затвердження структури, чисельності керівництва та структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації», наказу управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 26 січня 2015 року №7-к «Про внесення змін до структури штатного розкладу управління» із змінами, внесеними наказом від 30 березня 2015 року №24-к, ОСОБА_2, провідного спеціаліста управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, звільнено 30 червня 2015 року у зв'язку із скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; виплачено ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію 27 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 01 лютого 2011 року по 30 червня 2015 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що порядок вивільнення ОСОБА_2 з державної служби відповідачем було дотримано у повному обсязі, на момент попередження про вивільнення позивача вакантні посади у цьому органі були відсутні та після їх появи позивач була проінформована про це, але відмовилася від пропозиції, про що свідчить її особистий підпис у відповідній графі «пропозицій».

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, і визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В силу ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу» визначено спеціальні підстави припинення державної служби, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників за умови неможливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників передбачено ст.49-2 КЗпП України, відповідно до ч.ч.1-3 якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

З наявної в матеріалах справи копії розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 23 січня 2015 року №30-к «Про внесення змін до штатного розпису Подільської районної у місті Києві державної адміністрації» вбачається, що відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 листопада 2014 року №1259 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 квітня 2014 року №549 «Про затвердження граничної чисельності працівників та рекомендаційного переліку управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районних в м.Києві державних адміністрацій» та з метою підвищення ефективності діяльності Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, вирішено внести зміни до штатного розпису Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, затвердженого головою Київської міської державної адміністрації та введеного в дію з 01 липня 2014 року, зокрема, внесено зміни до штатних розписів структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, що мають статус юридичної особи, серед іншого, скорочено з 01 квітня 2015 року чисельність управління охорони здоров'я та затверджено граничну чисельність управління - 7 штатних одиниць.

Наказом управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 26 січня 2015 року №7-к «Про внесення змін до структури штатного розкладу управління» вирішено скоротити штатну чисельність управління з 01 квітня 2015 року та затвердити граничну чисельність працюючих у кількості - 7 штатних одиниць.

Розпорядженням Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 25 березня 2015 року №205 «Про затвердження структури, чисельності керівництва та структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації», відповідно до ст.ст.5, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 11 червня 2014 року №324 «Про внесення змін до структури Подільської районної в м.Києві державної адміністрації», погодження голови Київської міської державної адміністрації та Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): затверджено з 01 липня 2015 року структуру Подільської районної в м.Києві державної адміністрації; затверджено з 01 липня 2015 року чисельність керівництва та структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації; розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 11 червня 2014 року №324 з 01 липня 2015 року вважати таким, що втратило чинність.

Згідно чисельності керівництва та структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, чисельність управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, як структурного підрозділу (з правом юридичної особи), складає 7 осіб.

У зв'язку з затвердженням нової структури Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 25 березня 2015 року №205, розпорядженням Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 31 березня 2015 року №108-к визнано таким, що втратило чинність розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 23 січня 2015 року №30-к.

Наказом управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 30 березня 2015 року №24-к «Про внесення змін до наказу управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 26 січня 2015 року №7-к» внесено зміни до наказу від 26 січня 2015 року №7-к в частині термінів виконання та вирішено скоротити штатну чисельність управління з 01 липня 2015 року та затвердити граничну чисельність працюючих у кількості - 7 штатних одиниць.

З вищезазначеним наказом ознайомлені працівники управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, в тому числі і ОСОБА_2, про що міститься її підпис із зазначенням дати ознайомлення - 01 квітня 2015 року.

16 квітня 2015 року Подільською районною в м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження №262 «Про внесення змін до штатного розпису, структури та чисельності Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та її самостійних структурних підрозділів» та відповідно до розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 25 березня 2015 року №205, серед іншого, внесено зміни до штатних розписів структурних підрозділів Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, що мають статус юридичної особи, та, зокрема, скорочено з 01 липня 2015 року чисельність управління охорони здоров'я на 2 штатні одиниці та затверджено граничну чисельність управління - 7 штатних одиниць.

Працівників управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, зокрема, і провідного спеціаліста ОСОБА_2, було персонально попереджено, що відповідно до розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 23 січня 2015 року №30-к, із змінами, внесеним розпорядженням від 16 квітня 2015 року №262, наказу управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації №7-к від 26 січня 2015 року, із змінами, внесеними наказом №24-к від 30 березня 2015 року, в управлінні охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації відбудеться скорочення штату працівників з 01 липня 2015 року (на виконання п.15 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року), внаслідок проведення якого, посаду, яку вони займають, можливо, буде скорочено та після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього персонального попередження, працівники підлягають звільненню з роботи по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідне попередження одержано позивачем 28 квітня 2015 року, про що наявний підпис ОСОБА_2

03 червня 2015 року відбулись колективні збори управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, результати яких зафіксовані протоколом, затвердженим начальником управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, якими вирішено: враховуючи дію розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року №121, з метою забезпечення виконання розпоряджень Подільської районної в м.Києві державної адміністрації №30-к від 23 січня 2015 року; №108-к від 31 березня 2015 року та №205 від 25 березня 2015 року та оптимізації подальшого виконання повноважень, покладених на управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, скоротити 2 посади, а саме: - вакантну посаду заступника начальника управління; - посаду провідного спеціаліста з опіки та піклування; звернутись до т.в.о. Голови Подільської районної в м.Києві державної адміністрації з клопотанням здійснити передачу функцій опіки та піклування до управління праці та соціального захисту Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, запропонувавши провідному спеціалісту ОСОБА_2 переведення на відповідну посаду в управління праці та соціального захисту, попередньо узгодивши пропозицію з керівником зазначеного управління Бернадською С.Б.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на фіктивність вказаного протоколу з підстав її неповідомлення та незапрошення на колективні збори управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, що відбулись 03 червня 2015 року, оскільки, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії табелю обліку робочого часу працівників управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації за червень 2015 року, позивач у період з 02 червня 2015 року по 15 червня 2015 року перебувала у щорічній відпустці та не могла бути присутня на зборах.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії службової записки на ім'я т.в.о Голови Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від імені начальника управління охорони здоров'я Легіня Б.І., останнім було запропоновано у зв'язку із скороченням посади провідного спеціаліста з опіки та піклування з 01 липня 2015 року, відсутністю в структурі управління посади спеціаліста з юридичних питань та враховуючи досвід роботи управлінь галузі «Охорона здоров'я» інших районів м.Києва здійснити передачу функцій опіки та піклування до управління праці та соціального захисту Подільської районної в м.Києві державної адміністрації.

Листом від 15 червня 2015 року №2596 в.о.начальника управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в м.Києві державної адміністрації звернувся до начальника управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації щодо направлення з 17 червня 2015 року на проходження стажування та подальшої роботи в управлінні праці та соціального захисту Подільської районної в м.Києві державної адміністрації зі збереженням функціональних обов'язків провідного спеціаліста управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_2

16 червня 2015 року в.о.начальника управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації Бухарцевою В.В. надано позивачу пропозицію, відповідно до якої для подальшої роботи ОСОБА_2 пропонується в порядку переведення посада в управлінні праці та соціального захисту населення Подільської районної в м.Києві державної адміністрації зі збереженням її функціональних обов'язків. Однак, з запропонованою посадою ОСОБА_2 була не згодна, про що зазначено позивачем у відповідній графі наданої пропозиції 16 червня 2015 року.

Згідно штатного розпису управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації станом на 01 липня 2015 року, погодженого начальником фінансового управління Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, т.в.о.голови Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, затверджено штат у кількості 7 штатних одиниць, а саме: начальник управління - 1 штатна посада; відділ з медичної та організаційної роботи: заступник начальника - начальник відділу - 1 штатна посада, головний спеціаліст - 2 штатні посади; відділ з фінансово-економічної роботи: начальник відділу - 1 штатна посада, головний спеціаліст - 2 штатні посади.

Відповідно до поданої відповідачем довідки від 27 червня 2017 року №933 щодо наявних вакантних посад в управлінні охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації станом на 30 червня 2015 року, на дату звільнення позивача в управлінні була наявні одна вакантна посада - заступник начальника - начальник відділу з організації надання медичної допомоги населенню, основною кваліфікаційною вимогою для особи, яка претендує на заміщення вказаної вакантної посади, являється вища освіта медичного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра.

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що ОСОБА_2 має середню спеціальну медичну освіту та вищу освіту, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями диплому молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 та диплому спеціаліста серії НОМЕР_2, однак не має освітньо-кваліфікаційного рівня магістра за вищою освітою медичного спрямування, у зв'язку з чим позивач не відповідала кваліфікаційним вимогам для заміщення вакантної в управлінні охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації посади заступника начальника - начальника відділу з організації надання медичної допомоги населенню.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вона мала переважне право залишення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 наведеної статті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Колегія суддів зазначає, що ч.2 ст.42 КЗпП України підлягає застосуванню за наявності рівних умов продуктивності праці і кваліфікації.

Учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, якими можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці визнає дисциплінованість працівника, у зв'язку з чим має враховуватись наявність дисциплінарного стягнення.

В той же час, з наявних матеріалів справи вбачається, що на підставі подання прокуратури Подільського району м.Києва від 30 травня 2013 року №95-1467 вих.13 наказом управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 06 червня 2013 року №63-к ОСОБА_2, провідному спеціалісту управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, оголошено догану та згідно поданої відповідачем інформаційної довідки від 30 жовтня 2015 року порівняння кількості підготовлених документів (відповідно до посадових обов'язків), спеціалістів відділу з організації надання медичної допомоги населенню управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації не вбачається більша продуктивність праці позивача порівняно з іншими працівниками.

Таким чином, колегією суддів не встановлено переважне право позивача на залишення на роботі при скороченні штату працівників управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем дотримано порядок вивільнення ОСОБА_2 з державної служби, на момент попередження про вивільнення позивача вакантні посади у цьому органі були відсутні та після їх появи позивач була проінформована про це, але ОСОБА_2 відмовилася від пропозиції, про що свідчить її особистий підпис, а тому наказ управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 30 червня 2015 року №44-к, яким позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_2 щодо визнання незаконним та скасування наведеного наказу задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно поновлення її на роботі на посаді провідного спеціаліста управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації із внесенням відповідного запису до трудової книжки та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні.

У відповідності до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом не встановлено протиправної поведінки відповідача, позивачем не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з протиправними діями відповідача, не визначено, якими доказами це підтверджується, а також не доведено, з чого виходив позивач при зазначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість даної вимоги позивача.

Крім того, у заяві від 02 вересня 2016 року про зміну позовних вимог позивач з посиланням на ч.1 ст.137 КАС України змінила свої позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати наказ управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 30 червня 2015 року №44-к, зобов'язати відповідача змінити дату та формулювання причин звільнення, а саме звільнити позивача з 15 серпня 2016 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки, стягнути з управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2015 року по 15 серпня 2016 року включно, виходячи із середньоденного заробітку, що складає 244,90 грн. та всі належні їй виплати, стягнути з управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Згідно ч.1 ст.137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.51 КАС України крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, зміна предмету позову можлива у випадку, коли позивач подав відповідну заяву до початку судового розгляду справи по суті.

В той же час, у своїй заяві від 02 вересня 2016 року про зміну позовних вимог, яка була подана після початку судового розгляду справи по суті, позивач фактично змінила предмет позову з поновлення її на роботі на посаді провідного спеціаліста управління охорони здоров'я Подільської районної в м.Києві державної адміністрації на зобов'язання відповідача змінити дату та формулювання причин звільнення, а саме звільнити ОСОБА_2 з 15 серпня 2016 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, а тому суд першої інстанції діяв у відповідності до процесуальних норм та не розглядав змінені позовні вимоги по суті. Інші вимоги, зазначені в заяві від 02 вересня 2016 року про зміну позовних вимог, відповідають позовним вимогам, наведеним в позовній заяві.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 17 липня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.