Справа № 802/4166/14-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 липня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/4166/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Качурішина О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді при розгляді заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом: ОСОБА_1 до: заступника начальника відділу організації працевлаштування населення Лівобережного міжрайонного центру зайнятості міста Вінниці Шабанової Тетяни Генадіївни, Лівобережного міжрайонного центру зайнятост про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа, виданого у справі №802/4166/14- а за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника відділу організації працевлаштування населення Лівобережного міжрайонного центру зайнятості міста Вінниці Шабанової Тетяни Генадіївни, Лівобережного міжрайонного центру зайнятост про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, яка ухвалою від 04.07.2017 р. призначена до розгляду.

У судовому засіданні позивачем подано заяву про відвід судді мотивований тим, що суддя Воробйова І.А. у цій же справі відмовила у прийнятті заяви ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду. На думку позивача зазначені обставини викликають сумніви в об'єктивності і неупередженості судді Воробйової І.А., а тому враховуючи ст. 27 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач просив задовольнити заяву про відвід.

Представник Лівобережного міжрайонного центру зайнятості при вирішення питання про відвід поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Аналізуючи підстави поданої позивачем заяви про відвід, суд зазначає, що незгода позивача із рішеннями суду у іншій адміністративні справі, є формою реалізації процесуальних та позапроцесуальних прав ОСОБА_1 Відтак, сам лише сумнів позивача у неупередженості судді у зв'язку із прийняттям рішення за його заявою, не є чинником, що об'єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду. Тому, заява про відвід ґрунтується на суб'єктивних припущеннях позивача та не підлягає задоволенню.

Крім того, при вирішенні питання про відвід головуючого судді в цій адміністративній справі суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" від 17.07.1997 року, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.п. 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 року, "для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з:(1) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності".

Водночас, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії".

Суд наголошує, що при вирішенні того, чи є у цій конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя може бути небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та п. 58 рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" від 07 серпня 1996 року).

Як зазначалося, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Тому, для відведення судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Водночас, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування упередженості, не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, суд наголошує, що незгода позивача із рішеннями та діями судді у іншій справі за його участю не свідчить про упередженість судді, та жодним чином не впливає на безсторонність суду у цій адміністративній справі.

Тому, враховуючи, що заява про відвід ґрунтується лише на суб'єктивних сумнівах позивача у неупередженості суду, переконливих підстав для таких сумнівів позивачем не наведено, суд доходить висновку, що у її задоволенні слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 27, 29, 31, 165, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

в задоволені заяви про відвід судді -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна