Справа № 702/208/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/208/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мазай Н.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 01.02.1990 р. по 29.02.2008 р. як стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах працівника, зайнятого повний робочий день на посаді тракториста в сільгосппідприємстві с. Леськове Монастирищенського району Черкаської області (колгосп «Прогрес», КСП «Прогрес», СВК «Прогрес», СТОВ «Леськове»), та призначити позивачу пенсію з 18.11.2016 р.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Уманського ОУПФУ від 17.02.2017 р. про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язано відповідача розглянути заяву позивача від 18.11.2016 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення, з урахуванням ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.11.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої ним було додано довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. №№ 211, 213, 214, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №№ 60, 305, документи №№ 212, 68/04-10, 67/04-10, 210, 45 про стаж, що визначені Порядком підтвердженні наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 зазначено, що позивач у період з лютого 1990 року по березень 2008 року працював трактористом в сільгосппідприємстві с. Леськове Монастирищенського району Черкаської області КСП «Прогрес», яке за вказаний період часу було реорганізовано декілька разів (колгосп «Прогрес», КСП «Прогрес», СВК «Прогрес», СТОВ «Леськове»), що підтверджується архівною довідкою від 25.05.2016 р. № 67/04-10.

Факт роботи позивача трактористом в сільгосппідприємстві с. Леськове Монастирищенського району Черкаської області у вказаний період та отримання ним заробітної плати також підтверджується архівною довідкою від 29.07.2016 р. № 306.

Листом від 22.02.2017 р. № 3420/09 Уманське ОУФПУ повідомило позивача про те, що 17.02.2017 р. йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з неподанням необхідних документів, підтверджуючих спеціальний трудовий стаж, а саме довідки СТОВ «Леськове» для призначення пенсії.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії на пільгових умовах із зарахуванням стажу роботи з лютого 1990 року по березень 2008 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що пільговий стаж позивача за спірний період підтверджується записами в його трудовій книжці та відповідними уточнюючими довідками, а тому відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в призначенні пільгової пенсії.

При цьому, задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що для повного і всебічного захисту порушеного права позивача та відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства необхідно змінити спосіб захисту порушеного права позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що судом було неправильно визначено спосіб розподілу судових витрат, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Європейською соціальною хартією від 03.05.1996 р., ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14.09.2006 (далі - Хартія), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Хартії визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Згідно з п. 4 «в» ст. 13 Закону № 1788-XII мають право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

Аналогічне правове положення закріплено у ст. 48 КЗпП України та в п. 1 Порядку № 637.

Крім того, у п. 1, 2, 20 Порядку № 637 закріплено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

При цьому, вищенаведеними правовими нормами серед зазначених уточнюючих документів без будь-яких виключень, зокрема передбачено ті, що видані архівними установами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що у трудовій книжці позивача наявні записи про набутий ним стаж роботи за спірний період з лютого 1990 року по березень 2008 року у сільгосппідприємстві «Прогрес» та в підприємствах, які є його правонаступниками, що окрім іншого, підтверджується відповідними архівними довідками і не спростовано відповідачем.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача достатніх і необхідних правових підстав для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії через невизнання пільгового стажу з лютого 1990 року по березень 2008 року.

При цьому, враховуючи обставини справи, норми ст. 11 і ч. 2 ст. 162 КАС України та дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та доцільно вийшов за межі позовних вимог та задовольнив їх шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 17.02.2017 р. про відмову позивачу у призначенні пільгової пенсії та зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апелянта про те, що вимоги позивача зарахувати до спеціального стажу період роботи, підтверджений довідками з трудового архіву, а не з підприємства, на якому він працював, і яке наразі не ліквідовано, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, з вищевикладених правових норм вбачається, що основним документом на підтвердження трудового стажу є трудова книжка, у даному випадку в трудовій книжці позивача наявні записи за спірний період роботи, а також законодавством не обмежено коло уточнюючих первинних документів та не міститься заборони щодо подання до органу ПФУ архівної довідки, коли підприємство не ліквідовано.

Крім того, апеляційний суд, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги, звертає увагу на те, що судом першої інстанції фактично було зобов'язано відповідача повторно розглянути питання про призначення пенсії позивачу на пільгових умовах з дотриманням норм чинного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно звернутися до підприємства, на якому працював позивач, для отримання необхідних документів, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності прийнятого ним рішення та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та в частині вирішення позовних вимог ухвалено рішення, згідно з вимогами ст. 159 КАС України, а тому відповідно до ст. 200 КАС України, воно підлягає залишенню без змін.

Посилання апелянта на безпідставність стягнення судом першої інстанції на користь позивача, понесених ним судових витрат, з відповідача як такого, що звільнений від сплати судового збору, є безпідставними і суперечать нормам ч. 1 ст. 94 КАС України, якою зазначені обставини не ставляться в залежність від питання відшкодування позивачу, який не є суб'єктом владних повноважень, понесених витрат.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат помилково було стягнуто понесені позивачем судові витрати з Уманського ОУПФУ, а не за рахунок бюджетних асигнувань зазначеного суб'єкта владних повноважень, як таке передбачено ч. 1 ст. 94 КАС України, що відповідно до ст. 201 КАС України є правовою підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом викладення абзацу п'ятого резолютивної частини в наступній редакції: «Присудити на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області».

Отже, апеляційна скарга Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області підлягає задоволенню частково, постанова Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року в частині щодо розподілу судових витрат - зміні, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року в частині щодо розподілу судових витрат - змінити, виклавши абзац п'ятий її резолютивної частини в наступній редакції:

«Присудити на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області».

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року в іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 19 липня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Кобаль М.І.