Справа № 524/274/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

07 липня 2017 року м. Київ К/800/23108/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Копилова Антона Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

У 2017 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Копилова Антона Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - інспектор, Управління відповідно) в якому просив скасувати постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - спірна постанова).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірна постанова не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року, позов задоволено та скасовано спірну постанову.

Третя особа подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач інкримінованого йому адміністративного правопорушення не вчиняв, у даному випадку відсутній склад такого правопорушення, а тому відповідач не мав правових підстав для винесення спірної постанови.

Судами встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови відповідачем стало порушення ОСОБА_1 вимог дорожньої розмітки, передбаченої пунктом 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху» (далі - Правила).

Зокрема, у спірній постанові зазначено, що позивач керуючи власним легковим автомобілем здійснив поворот ліворуч з порушенням пункту 1.3 розділу 34 Правил, тобто перетнув горизонтальну розмітку, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Цим же пунктом розділу 34 Правил передбачено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється, однак дозволяється перетинати лінію 1.11, яка поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в'їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік, тільки з боку її переривчастої частини, а з боку суцільної - лише по завершенні обгону чи об'їзду перешкоди.

Натомість, під час розгляду справи суди, дослідивши наявні у справі належні та допустимі докази, встановили, що у місці, де позивач здійснював поворот ліворуч нанесена горизонтальна дорожня розмітка, передбачена пунктом 1.11 розділу 34 Правил, а не розмітка, встановлена пунктом 1.3 цього ж розділу Правил, як вказано у спірній постанові відповідача.

Так, у відповідності до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення наведене у статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за змістом якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, за приписами статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виносячи спірну постанову, відповідач вищевказаних приписів законодавства не дотримався, а тому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є правильними та такими, що узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Копилова Антона Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк