Справа № 803/553/17
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Справа № 803/553/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про часткове скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, підприємець, ФОП ОСОБА_3.) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Волинській області), в якому просить з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог частково скасувати: податкові повідомлення-рішення від 07.02.2017 № в сумі 18579,63 грн.; від 07.02.2017 № в сумі 1017,79 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2017 №Ф- в сумі 36666,63 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07.02.2017 № в сумі 4558,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення ГУ ДФС у Волинській області прийняті щодо позивача на підставі акта перевірки від 25.11.2016 №158/03-06-17-АЮ162775 та рішення про розгляд первинної скарги від 18.01.2017 №44/ФОП/03-20-10-06. Зокрема, на переконання позивача, контролюючий орган зробив безпідставний висновок про завищення витрат у 2013 та 2015 роках у зв'язку з тим, що дохід по наданих транспортних послугах не був отриманий в тому ж році, що і понесені витрати. При цьому позивач зазначає, що усі матеріальні витрати по здійснених перевезеннях у 2013 та 2015 роках документально підтверджені, пов'язані з її господарською діяльністю та правомірно відображені в тому періоді, в якому підприємець їх понесла. Крім того, вважає порушення щодо завищення витрат у 2013 році по придбаним автошинам таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підприємцем підтверджено їхнє використання у своїй господарській діяльності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із наведених в уточнених заявах від 06.07.2017 №57 (а.с.210-211), 11.07.2017 №63 (а.с.253) та додаткових поясненнях від 07.07.2017 №59 (а.с.244-248) підстав, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в письмових запереченнях на адміністративний позов від 26.06.2017 (а.с.197-198) та в судовому засіданні вимог підприємця не визнала, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки. Зазначила, що доходи за надані позивачем в 2013 та 2015 роках транспортні послуги не надійшли на розрахунковий рахунок підприємця та не включалися до книги обліку доходів та витрат у звітних періодах, тобто у 2013 році та 2015 році відповідно. Проте понесені витрати по даних операціях були включені до декларацій за 2013 та 2015 роки відповідно. Оскільки ФОП ОСОБА_3 у звітних періодах 2013 та 2015 років не отримала доходи на розрахунковий рахунок у банку, а тому витрати не можна було відображати в деклараціях за вказані звітні періоди. Крім того, позивачем в ході перевірки не надано первинних документів, що підтверджують факт списання шин та встановлення нових, що в свою чергу не дає змоги визначити, чи дійсно придбані автошини були використані нею в господарській діяльності. Тому контролюючим органом правомірно зроблено висновок про завищення витрат у 2013 році по придбаних автошинах. Вважає, що оскаржувані рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 18.10.2016 №527, повідомлення №14 від 18.10.2016 Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області з 31.10.2016 по 11.11.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року (а.с.21-22).

За результатами вказаної перевірки складено акт від 25.11.2016 №158/03-06-17-АЮ162775 (а.с.23-55), яким встановлено порушення, зокрема:

- пп. «а» п.176.1, ст.176, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.6. ст.128 Господарського кодексу України, встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, перекручення даних обліку доходів і витрат;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.177.2, п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено витрати та занижено об'єкт оподаткування - чистий оподатковуваний дохід за 2013 рік на суму 62554,17 грн., за 2014 рік на суму 18219,65 грн., за 2015 рік на суму 126694,22 грн. Як наслідок встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2013 - 2015 роки в загальній сумі 28594,94 грн., в т.ч: за 2013 рік на 8578,09 грн., за 2014 рік - 1421,37 грн., за 2015 рік - 18595,48 грн.;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, щодо заниження об'єкту оподаткування та неутримання і неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 627,98 грн., за 2014 рік в сумі 1191,65 грн.

В порушення пп. «а» п.176.2 ст.176, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168,1 ст.168 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 1589,79 грн., за 2014 рік в сумі 2836,23 грн., за 2015 рік в сумі 3225,89 грн. За прострочення встановлених строків нараховано пеню у розмірах визначених п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України.

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9, абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р., занижено базу нарахування єдиного внеску та ненараховано, необчислено та несплачено єдиний соціальний внесок за 2013 рік в сумі - 21706,31 грн., за 2014 рік в сумі - 6322,40 грн., за 2015 рік в сумі - 43962,89 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п.1.2, пп.1.6 п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України підприємцем занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року, на 1900,41 грн.

На вказаний акт підприємець надала заперечення від 05.12.2016 №25 (а.с.73-82). Висновком від 12.12.2016 №3670/06-13-АЮ162775 Ковельська ОДПІ повідомила про розгляд заперечення та вказала, що висновки щодо порушень, викладених в акті перевірки, вірні та відповідають чинному законодавству (а.с.83-85).

15.12.2016 Ковельською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 35743,67 грн. (за податковими зобов'язаннями 28594,94 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7148,73 грн.); № про визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 6360,80 грн. (за податковим зобов'язанням 1191,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4760,92 грн., сума пені відповідно до п.п. 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України 364,23 грн.); № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 510 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 2375,51 грн. (за податковими зобов'язаннями 1900,41 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 475,10 грн.); винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.12.2016 №Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 71991,60 грн.; рішення від 15.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8284,48 грн. (а.с.87-92).

Позивач, не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 15.12.2016 №, №, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), оскаржила останні в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Волинській області (а.с.97-107).

Відповідно до рішення про розгляд первинної скарги від 18.01.2017 №44/ФОП/03-20-10-03-06 (а.с.110-120) ГУ ДФС у Волинській області вирішило:

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб частково скасувати в частині нарахованого податку з доходів фізичних осіб в сумі 9655,83 грн. (основний платіж 7724,67 грн., штрафна (фінансова) санкція 1931,16 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору частково скасувати в частині зайво нараховано військового збору в сумі 656,98 грн. (основний платіж 522,59 грн., штрафна (фінансова) санкція 131,39 грн.);

- вимогу від 15.12.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску частково скасувати в частині зайво нарахованого єдиного внеску в сумі 18329,36 грн. та вважати вимогу відкликаною з дня прийняття даного рішення;

- рішення від 15.12.2016 № про застосування штрафних санкцій донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково скасувати в частині зайво застосованої штрафної санкції в сумі 1954,07 грн. та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, а скаргу ФОП ОСОБА_3 від 27.12.2016 №26 - задовольнити частково, зобов'язати Ковельську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області винести та направити нові податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення з урахуванням вищезазначеного, у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі вищевказаного рішення ГУ ДФС у Волинській області 07.02.2017 року винесла:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 26097,84 грн., в тому числі: 20870,27 грн. за податковими зобов'язаннями та 5217,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.123);

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з війського збору в розмірі 1718,53 грн., в тому числі: 1374,82 грн. за податковими зобов'язаннями та 343,71 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.124);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати єдиного внеску в розмірі 53662,24 грн. (а.с.122);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № в розмірі 6330,41 грн.

Не погоджуючись із вище вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою ФОП ОСОБА_3 подала повторну скаргу від 24.02.2017 №17 до Державної фіскальної служби України (а.с.127-138). Проте, рішеннями даного органу про результати розгляду скарги від 13.03.2017 №3387/с/99-99-11-02-01-14 та від 21.02.2017 №3713/с/99-99-11-02-02-25 скаргу підприємця від 24.02.2017 №17 щодо оскарження вище вказаних податкових повідомлень-рішень та щодо оскарження рішення та вимоги відповідно залишено без розгляду (а.с.142-149).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №966-XIV), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) в редакціях, які діяли на дату їх виникнення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.5 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Фізичні особи-підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Отже, визначальною ознакою понесених протягом календарного року витрат є їх зв'язок із господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції 2013 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, за правилами п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 ст.138 ПК України).

Разом з тим, згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції 2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу).

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п.177.10 ст.177 ПК України). Порядок ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджений наказом ДПА України від 16.09.2013 №481.

Так, форма Книги обліку доходів і витрат передбачає відображення у ній в графах 5-8 витрат, пов'язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. Водночас Порядок ведення зазначеної Книги визначає витрати фізичної особи-підприємця такими, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом чи з отриманням доходу за підсумками дня (підпункти 5 та 6 пункту 6 Порядку від 16.09.2013 №481).

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та негрошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов'язані з її здійсненням. При цьому, відсутність факту оплати за надані фізичною особою-підприємцем транспортні послуги протягом календарного року не може бути підставою для виключення з податкового обліку понесених по даних операціях витрат, якщо надання таких послуг прямо пов'язане з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Так, з матеріалів справи вбачається, що діяльність ФОП ОСОБА_3 полягає в наданні послуг з міжнародних вантажних перевезень та внутрішніх вантажних перевезень на загальній системі оподаткування.

Актом перевірки зафіксовано, що в ході проведеної перевірки встановлено розбіжності, які виникли в результаті включення ФОП ОСОБА_3 до декларацій понесених витрат, не пов'язаних з отриманими доходами за 2013 рік в сумі 35065,50 грн. та за 2015 рік - 54282,02 грн. Тобто, за висновками контролюючого органу позивачем завищено витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходів у 2013 році та у 2015 році, по причині формування їх величини по даті надання послуг з перевезення транспортними засобами, а не по факту сплати грошових коштів контрагентами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надано послуги перевезення у 2013 та 2015 роках транспортними засобами відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, банківських виписок, копій договорів про надання транспортно-експедиторських послуг, перевезень, заявок до договорів на автоперевезення міжнародних товарно-транспортних накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 2013 рік: акт №SS/13/01/5934 від 31.01.2013 на суму 9000,00 грн., №1 (17/13) від 30.08.2013 на суму 16600,00 грн., №SS/13/12/7999 від 16.12.2013 року на 8777,00 грн., №SS/13/12/8038 від 24.12.2013 року на суму 8761,00 грн.; за 2015 рік: акт №Kiev-SS/15/12/11707 від 14.12.2015 року на суму 16500,00 грн., акт №Kiev-SS/15/12/11702 від 15.12.2015 року на суму 12000,00 грн., №01-4454 від 17.12.2015 року на суму 13500,00 грн., №1 від 21.12.2015 року на суму 11000,00 грн., №2 від 23.12.2015 року на суму 5500,00 грн., №Kiev-SS/15/12/11716 на суму 16500,00 грн. (а.с.150-174, 212-240).

При цьому, будь-яких застережень до вказаних документів відповідачем не висловлено в процесі проведення перевірки, як і представником відповідача у судових засіданнях.

Представником позивача надано пояснення, що витрати відображені в тому періоді, в якому вони відбулись, а дохід отриманий в наступному році, зокрема, 2014 та 2016 роках. На підтвердження вказаного позивачем до матеріалів справи долучено виписки з банківських рахунків, які підтверджують, що кошти за послуги з транспортного перевезення контрагентами були перераховані не у звітний період, а в наступному календарному році (а.с.150-154).

Відтак, позивачем у 2014 та у 2016 році був отриманий дохід від надання послуг з міжнародних та внутрішніх вантажних перевезень, що здійснені у 2013 та 2015 роках відповідно.

Водночас жодних порушень з приводу правильності відображення позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, по господарських операціях з надання послуг перевезення в акті перевірки не встановлено.

Таким чином, досліджені судом письмові докази спростовують висновки ГУ ДФС у Волинській області про те, що якщо доходи за транспортні послуги надані у 2013 та 2015 роках не надійшли у звітні періоди, то і витрати не можна було відображати в деклараціях за 2013 та 2015 роки, оскільки ні ПК України, ні інші нормативно-правові акти не містять такої вимоги.

Щодо включення ФОП ОСОБА_3 до декларації про доходи за 2013 рік витрат на придбання автошин, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (покупець) мав взаємовідносини з ФОП ОСОБА_4 (постачальник), які ґрунтувалися на договорі від 19.05.2013 №0000033, відповідно до якого постачальник прийняв на себе зобов'язання передати у власність покупцеві товар (автомобільні шини, диски, запчастини тощо), окремими партіями відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку встановленому цим договором. При купівлі автошин у постачальника, вартість шино-монтажних робіт входить в ціну вартості автошин вказаних у видаткових накладних. Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану у видаткових накладних протягом дії договору. Ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару. Оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику (а.с.212-213)

На виконання вказаного договору між ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) було укладено додаток до договору, зокрема, договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автошин, відповідно до якого замовник дає доручення, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту автошин Замовника на VOLVO НОМЕР_1 (причеп GUNG НОМЕР_2), MERCEDES-BENZ НОМЕР_3. Замовник сплачує виконавцю послуги з технічного обслуговування та ремонту автошин протягом 14 банківських днів з моменту видачі рахунку-фактури (а.с.214-215).

Факт виконання зазначених договірних зобов'язань підтверджується видатковими накладними на придбання позивачем шин №РН-0000112 від 20.05.2013 року по ціні 4900,00 грн. на загальну суму 11760,00 грн., а також шин та дисків №РН-0000279 від 17.09.2013 року на загальну суму 6760,01 грн. Оплату вартості придбаного товару покупцем здійснено в повному обсязі, що стверджується квитанціями №82/160 від 20.05.2013 року та 4017.81.1 від 05.10.2013 року (а.с.175-178). Копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів засвідчують той факт, що зазначені у договорі автомобілі дійсно належать ФОП ОСОБА_3 (а.с.237-239).

Підставою для виключення контролюючим органом з податкового обліку витрат позивача по придбанню автошин стало не надання первинних документів, що підтверджують факт списання шин згідно з Експлуатаційними нормами середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі, що затверджені наказом Міністерством транспорту та зв'язку України від 20.05.2006 №488.

Однак, аналізуючи зміст первинних документів, слід дійти висновку, що позивач здійснював витрати на придбання автошин у ФОП ОСОБА_4 для використання у провадженні своєї господарської діяльності, а тому вказані господарські операції відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. При цьому доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Крім того, відповідно до пункту 1 Експлуатаційних норм ці норми призначено для застосування підприємствами й організаціями, які експлуатують, утримують: колісні транспортні засоби, спеціальні машини, виконані на колісних шасі, що пересуваються вулично-дорожньою мережею загального користування та в особливих умовах експлуатації, отже їх дія не поширюється на фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, позивачем підтверджено наявність господарської мети при придбанні вищевказаного товару, його подальше використання в господарській діяльності та належне оформлення первинних документів. При цьому слід зазначити, що згідно видаткової накладної №РН-0000279 від 17.09.2013 року позивач придбала і шини, і диски, однак з витрат було виключено лише вартість шин, тобто факт придбання дисків контролюючий орган визнав як такий, що пов'язаний з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно сформувала витрати за перевірений період по вказаних взаємовідносинах.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат за надані транспортні послуги у 2013 році на суму 35065,50 грн., у 2015 році на суму 54282,02 грн. та за придбані у 2013 році автошини на загальну суму 16320,00 грн. не знайшли свого підтвердження в ході з'ясування обставин у справі по суті, відтак нарахування контролюючим органом за вказаними порушеннями грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за його донарахування є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідачем на вимогу суду здійснено розрахунок податкових зобов'язань по кожному порушенню, які були підтверджені за наслідками адміністративного оскарження прийнятих на підставі акта перевірки рішень та лягли в основу оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій (а.с.251-252).

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого ГУ ДФС України у Волинській області податкового повідомлення-рішення від 07.02.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18579,63 грн., в тому числі: 14863,70 грн. за податковими зобов'язаннями та 3715,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, з огляду на що останнє підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.02.2017 №, суд приходить до таких висновків.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до ПК України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Так, з врахуванням вищевказаних норм законодавства військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік і на основі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.02.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 1780,53 грн., в т.ч.: 1374,82 грн. - податкове зобов'язання та 343,71 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Оскільки судом частково визнано протиправним збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, зокрема, за 2015 рік, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, що тягне за собою відповідно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання в розмірі 1017,79 грн., в тому числі: 814,23 грн. за податковими зобов'язаннями та 203,56 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відтак, в силу приписів пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування (в даному випадку ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування), єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин справи щодо відсутності порушень в частині заниження доходів за 2013 та 2015 роки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2017 №Ф- на суму 36666,63 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 07.02.2017 № на суму штрафу в розмірі 4558,21 грн. є теж протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності винесення оскаржуваних в частині податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, а тому позов слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_3 слід присудити судовий збір в сумі 1600,00 грн., сплачений відповідно до квитанції №25 від 24.03.2017 (а.с.2).

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 07 лютого 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання в розмірі 18579,63 грн., в тому числі: 14863,70 грн. за податковими зобов'язаннями та 3715,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 07 лютого 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання в розмірі 1017,79 грн., в тому числі: 814,23 грн. за податковими зобов'язаннями та 203,56 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

вимогу Головного управління ДФС України у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2017 року №Ф- в частині сплати суми недоїмки в розмірі 36666,63 грн.;

рішення Головного управління ДФС України у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 07 лютого 2017 року № в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 4558,21 грн.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір у розмірі 1600 (одна шістсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 17 липня 2017 року.