Справа № 821/741/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/741/17
09 год. 53 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кромпа О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

ОСОБА_3 (позивач) звернувся до окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 18.08.2015 про збільшення ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу 18494 грн. 14 коп. та за штрафними санкціями 4623 грн. 54 коп.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки податкової інспекції про те, що анулювання заборгованості за кредитним договором є отриманням позивачем додаткового блага, є неправомірними, і не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач вважає, що позичальником було повернуто суму боргу таку ж, яка була отримана в якості кредиту, тому до збільшення загального майнового стану це не призвело. Відповідачем не з'ясовано, чи є сума, прощена кредитором в особі ТОВ АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, сумою основного боргу за кредитом, або сумою прощених відсотків чи пені. Також податковою інспекцією не з'ясовано, чи є прощена сума розміром різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відповідно до п. 8 підрозд. 1 Перехідних положень ПК України, та не враховано, що така сума не вважається додатковим благом платника податку та не оподатковується податком на доходи фізичних осіб. Оскільки оскаржуване податкове повідомлення - рішення позивач поштою не отримував, про його винесення стало відомо тільки при знайомленні з матеріалами адміністративної справи № 821/101/17 20.04.2017 року.

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов. Додатково зазначив, що перевірка була проведена з порушеннями ст.ст. 78, 79 ПКУ, копії наказу та повідомлення про перевірку позивачем не отримувались, перевірка проведена за відсутності доказів отримання платником податків наказу та повідомлення.

В судовому засіданні 12.07.17 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та додатково визнання неправомірними дій відповідача по проведенню перевірки, але в подальшому відмовився від даного клопотання. Така відмова, на думку суду, не порушує прав та інтересів позивача, оскільки дії посадової особи фіскальної служби по складанню акта перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, та не порушує права платника. Позивач реалізував своє право на захист порушеного права шляхом оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі даного акта перевірки.

Херсонська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач) просить відмовити в задоволенні позову. У письмових запереченнях на позов відповідач вказав, що у зв'язку з ненаданням платником податків документів на запит ДПІ, керуючись пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПКУ, прийнято наказ № 542 від 12.06.2015 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача. За результатами перевірки складено акт №284/21-03-17-03 від 25.06.2015, яким зафіксовано порушення абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 18494,14 грн.. Перевіркою встановлено, що платник податків ОСОБА_3 у 2013 р. отримав дохід у вигляді додаткового блага, а саме: анулювання (прощення) боргу банківською установою в сумі 112837 грн. 32 коп.. Тому ОСОБА_3 повинен був самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 ПКУ. Проте, позивач в декларації про майновий стан і доходи платника податків не відобразив отримання доходу від прощеної суми боргу за кредитним договором, податок з доходу не сплатив.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмових заперечення на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 277-023/ФКВ-08 від 17.07.2008 року, відповідно до п.п. 1.1 якого Банк зобов'язується надати позичальникові, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 25 000 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Листом від 02.11.2010 за вих. №11-415075 ОСОБА_3 було повідомлено ПАТ «Дельта Банк» про заміну кредитора в зобов'язаннях з 01.07.2010.

Позивач стверджує про те, що ним погашено заборгованість у загальному розмірі 15500 доларів США, що дорівнює 123 845 грн..

Довідкою від 21.01.2013 за вих. №05-1143597 ОСОБА_3 повідомлено про припинення дії кредитного договору з 21.01.2013, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» 23.06.2011, у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань перед кредитором.

ПАТ «Дельта Банк» надало до Міністерства доходів і зборів податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) за 2013 рік, в якому показало виплату доходу ОСОБА_3 в сумі 112837 грн. 32 коп. за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) без утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Також ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу копію додаткового договору № 1 від 21.01.2013 до кредитного договору, з якого вбачається прощення (анулювання) боргу на суму 112837 грн. 32 коп.. Примірник додаткового договору позивач отримав, про що свідчить його підпис на договорі.

Листом від 21.02.14 № 1818/10/21-03-17.1-22 відповідач надіслав запит ФОП ОСОБА_3 про надання копій документів стосовно вказаного доходу, але рекомендований лист повернутий за закінченням терміну зберігання.

Наказом ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області № 542 від 12.06.15 призначена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.13 по 31.12.13. Наказ та повідомлення від 12.06.15 № 306/21-03-17-03 про проведення перевірки було надіслано рекомендованим листом на адресу позивача, повернуто поштою за закінченням терміну зберігання.

З 12.06.2015 по 18.06.2015 відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань отримання додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, складено акт №284/21-03-17-03 від 25.06.2015, яким зафіксовано порушення абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 23 117,68 грн.. В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 була подана декларація про доходи за 2013 рік своєчасно 23.01.2014, разом з тим в декларації позивач не задекларував, не нарахував та не перерахував до бюджету податок на отриманий дохід у вигляді додаткового блага.

На підставі акта перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2015, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 23 117,68 грн. (в тому числі за основним платежем - 18494,14 грн., за штрафними санкціями - 4623,54 грн..

Позивач не згодний з податковим повідомленням-рішенням, тому звернувся до суду за даним позовом.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Пунктом 61.1 ст.61 ПКУ визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Згідно зі ст.62 ПКУ способами здійснення податкового контролю, є зокрема проведення перевірок відповідно до вимог цього Кодексу. Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних позапланових невиїзних перевірок визначені у статті 79 ПКУ. Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, викладені ним в запереченнях на позов, а саме, що податковою інспекцією дотримані умови призначення та проведення документальної невиїзної перевірки. Відповідно до п.79.1 ст. 79 ПКУ (в редакції чинній на момент проведення перевірки) документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Пп. 78.1.1., 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПКУ передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: 78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; 78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідачем надано докази надіслання позивачу 28.02.14 запиту про надання відповідних документів, які стосуються обставин прощення (анулювання) боргу за кредитним договором. Цей запит, як і іншу кореспонденцію позивач не отримав, поштою повернуто рекомендований лист за закінченням терміну зберігання.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. А ч. 2, 3 ст. 79 ПКУ встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Таким, чином відповідач мав правові підстави для проведення документальної невиїзної позапланової перевірки ОСОБА_3, оскільки останній на лист-запит податкової інспекції не надав пояснень та документів. Положення абзацу першого пункту 79.2 статті 79 ПК не містять жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про її проведення та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки. Факт надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки дає право посадових особам податкової інспекції розпочати перевірку.

Крім того, відповідачем вчинені всі дії щодо повідомлення позивача про проведення перевірки. 12.06.15 на адресу позивача було відправлено наказ та повідомлення про перевірку. Листування з позивачем велось за адресою АДРЕСА_1, таку ж саму адресу вказав позивач і в позовній заяві. Та обставина, що позивач не отримує рекомендовані листи з підстав, які він не пояснює, в даному випадку не є порушенням з боку податкової інспекції. Статтею 42 ПКУ передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, суд також приймає до уваги, що позивач не надав суду жодного документа, який не був досліджений при проведенні перевірки, і мав би можливість вплинути на її висновки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем правових умов для проведення документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3

На підставі п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані, зокрема вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Виходячи з вимог п. 49.18 ст. 49, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України фізична особа, яка отримала за звітний період оподатковуваний дохід, з якого має самостійно сплатити податки, має подати до 1 травня наступного за звітним року податкову декларацію та сплатити податок до 1 серпня цього ж року.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.п. 14.1.47. п.14.1. ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України). Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

За правилами, встановленими п.п. «д» п.п. 164.2.17, п. 164. 2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції станом на день прощення боргу), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, наведеною нормою Закону прямо передбачено обов'язок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

З наведеного визначення, а також інших загальних положень податкового законодавства вбачається, що збільшення доходу пов'язується як із збільшенням матеріальних (нематеріальних) активів платника, так і отриманою можливістю зберегти існуючі активи на суму зобов'язання, яке мало бути виконано таким платником, однак, в силу певних причин він був звільнений від такого обов'язку.

Суд відзначає, що ОСОБА_3 був повідомлений банківською установою про анулювання заборгованості за договором кредиту № 277-023/ФКВ-08 від 17.07.2008, про що свідчить укладання додаткового договору № 1 від 21.01.2013.

Не зважаючи на те, що кредитор повідомив позивача про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації, позивач в декларації не вказав отримання даного доходу, податок з таких доходів не сплатив, що ним не заперечується.

Позивач не надав суду жодного доказу того, що сума прощеного боргу 112837 грн. 32 коп. включає в своєму складі відсотки та/або пеню. Таким чином, доводи позивача про те, що в загальну суму анульованого боргу могла входити сума відсотків та/або пені, є тільки припущенням, а не достовірно встановленим фактом.

Крім того, станом на день прощення боргу за кредитним договором редакція п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України передбачала що додатковим благом (доходом), тобто отриманим доходом, що підлягає оподаткуванню, є як основна сума кредиту, так і нараховані проценти та пеня, тобто в цій нормі вказувалось про борг в цілому, про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення. Зміст аналізованої норми не допускала іншого тлумачення. Додатковим благом у розумінні пп. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України вважалось анулювання, крім основного боргу, також сума анульованих відсотків та пені. Таке додаткове благо надавалось шляхом звільнення від обов'язку сплатити вже нараховану суму відсотків та пені у майбутньому.

Відсутність в пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України розділення прощеної суми боргу на окремі складові, була усунена шляхом внесення змін Законом України від 28.12.2014 № 71-УШ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Суд не враховує ці зміни п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, внесені Законом України від 28.12.2014 № 71-УШ, згідно з яким до додаткового блага, на вартість якого збільшується оподатковуваний дохід платника податку, законодавець відніс тільки основну суму боргу платника податків, прощеного кредитором. В силу приписів статті 58 Конституції України положення, які набрали силу в 2015 році не можуть бути застосовані до правовідносин, які пов'язані із списанням кредитором позивачу боргу у січні 2013 року. Зміна редакції ПКУ не може розцінюватись як законодавче уточнення, а є, по суті, зміною правового регулювання розглядуваних правовідносин.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що інспекція не врахувала п. 8 підрозд. 1 Перехідних положень ПК України, тому що цим пунктом був доповнений підрозділ 1 розділу XX ПКУ Законом № 321-УПІ від 9 квітня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань», норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами відповідача про законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд вважає, що спірне податкове-повідомлення рішення від, прийняті відповідачем, винесені на законних підставах та у спосіб передбачений чинним законодавством. За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 липня 2017 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.2