Справа № П/811/3474/15
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2017 р. м. Київ К/800/27853/16

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Бившевої Л.І.,
Нечитайла О.М.,

при секретарі судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енерго-інноваційних технологій»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року

у справі № П/811/3474/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енерго-інноваційних технологій»

до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Енерго-інноваційних технологій» звернулось до суду з адміністративним позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року у справі № П/811/3474/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03.12.2015 року № , яким ТОВ «Компанія Енерго-Інноваційних технологій» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 10 310, 68 грн. (за основним платежем - 8 112, 54 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 198, 14 грн.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03.12.2015 року № в частині, якою ТОВ «Компанія Енерго-Інноваційних технологій» зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 700 394, 10 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03.12.2015 року № в частині, якою ТОВ «Компанія Енерго-Інноваційних технологій» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 840 919, 00 грн. (з яких 560 614, 00 грн. - за основним платежем та 280 305, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 03.12.2015 року № в частині, якою ТОВ «Компанія Енерго-Інноваційних технологій» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 888 828, 00 грн. (з яких 592 552, 00 грн. - за основним платежем та 296 276, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представники позивача касаційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енерго-інноваційних технологій» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, відповідачем складено акт від 20.11.2015 року № 338/11-26-22-09/37015287, яким встановлено порушення, зокрема, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено адміністративні витрати за 2012 рік в сумі 3 953, 00 грн. внаслідок врахування до їх складу витрат, які не пов'язані з веденням господарської діяльності товариства; - п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено собівартість реалізованих товарів за 2014 рік в сумі 145 984, 00 грн. внаслідок проведення нереальної (безтоварної) господарської операції з поставки товару, отриманого від ТОВ «Вторметалінвест»; - п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено податковий кредит в розмірі 29 197, 00 грн., в т. ч. за березень 2014 рік в сумі 16 250, 00 грн., за квітень 2014 рік - 12 947, 00 грн., внаслідок включення до його складу ПДВ з вартості товарів, отриманих від ТОВ «Вторметалінвест», факт поставки яких не підтверджено.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення від 03.12.2015 року: - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 929 940, 00 грн. (за основним платежем - 619 960, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 309 980, 00 грн.); - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 884 710, 50 грн. (за основним платежем - 589 807, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 294 903, 50 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення № в частині, якою позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 831, 00 грн. за основним платежем та 415, 50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності доказів пов'язаності витрат за договором страхування з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із здійсненням власної господарської діяльності позивача. Крім того, суди не знайшли підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 29 193, 00 грн. за основним платежем та 14 598, 50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 26 277, 00 грн. за основним платежем та 13 138, 50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, оскільки дійшли висновку щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вторметалінвест».

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій помилковими, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Вторметалінвест» (постачальник) та ТОВ Компанія Енерго-Інноваційних технологій (покупець) укладено договір постачання, на підтвердження виконання якого позивачем надані: видаткові накладні, податкові накладні, виписка за рахунками.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надані специфікації, які є невід'ємними частинами договору та сертифікати якості, як обов'язкові документи, що супроводжують продукцію, а також докази транспортування, оприбуткування, використання у власній господарській діяльності та подальшої реалізації придбаного товару.

Щодо відсутність сертифікатів якості, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що сертифікат якості товару не є первинним документом в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки він не містить відомості про господарську операцію, а містить інформацію про товар та його якість, а відтак відсутність вказаного документа не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними.

Крім того, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

При цьому дослідженню мають підлягати обставини щодо укладення та виконання договорів, а також щодо перевірки платником ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені такого контрагента тощо.

Також доведенню у таких справах підлягають обставини щодо придбання платником податків товарів (робіт/послуг) з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановлювати види господарської діяльності, що здійснювалися платником податків, мету здійснення господарських операцій тощо та надавати оцінку таким обставинам у їх сукупності.

Разом з тим, слід зазначити, що з наявних у матеріалах справи копій первинних документів не можливо встановити вид придбаного у ТОВ «Вторметалінвест» товару та оцінити зв'язок наданих позивачем документів щодо подальшої його реалізації ТОВ «Торгова компанія «Елєгін»» (договору, специфікації, податкової накладної, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної).

Отже, судами допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в порушення статті 206 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржувана ухвала апеляційного суду не містить положень закону, якими суд керувався в частині відмови у задоволенні позову щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за спірною операцією.

Щодо завищення адміністративних витрат за 2012 рік на суму 3 953, 00 грн. судами попередніх інстанцій відповідні обставини встановлено лише на підставі даних акта перевірки, відповідно до якого позивач безпідставно відобразив витрати в вказаному розмірі за взаємовідносинами з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відповідно до договору добровільного страхування від вогневих ризиків та стихійних явищ і добровільного страхування майна (ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виступає страховиком, позивач страхувальником, ПАТ «Кредобанк» вигодонабувачем).

У відповідності до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи відсутність даного договору у матеріалах справи, є підстави вважати, що судами не досліджено відповідний договір та його зміст, вид застрахованого майна та яким чином воно пов'язане або не пов'язане з основною діяльністю позивача.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що перевірка обставин укладення договору добровільного страхування та його змісту здійснена на підставі акта, правильність відображення у якому обставини щодо укладання вказаного вище договору та його змісту сторонами не оспорюється, є помилковим з огляду на за змістом частин четвертої, п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд в частині відмови у задоволенні позову до суду першої інстанції.

Крім того, під час вирішення справи у відповідній частині перевірці підлягають обставини щодо правомірності нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість та з податку на прибуток у розмірі 50 відсотків відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки таким діям відповідача у зв'язку із скасуванням попередніх податкових повідомлень-рішень.

Отже, під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, з метою з'ясування викладених обставин, що входять до предмета доказування у справі, в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В іншій частині сторони із судовими рішеннями погодилися та їх не оскаржували.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енерго-інноваційних технологій» задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року у справі № П/811/3474/15 в частині відмови у задоволенні позову скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 року у справі № П/811/3474/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена в частині направлення справи на новий розгляд.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.І.Бившева

О.М.Нечитайло