Справа № 487/2485/16-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Київ К/800/27142/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Шведа Е.Ю.
Мороза В.Ф.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року у справі № 487/2485/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва за № 2/2 від 13.01.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача є безпідставним та незаконним, оскільки необхідною умовою повернення надміру виплачених сум пенсії є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, та вони несуть відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Тобто позивачка не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами. Позивач своєчасно повідомляла відповідача про місце роботи, розмір заробітної плати тощо, зловживання з її боку відсутні, а тому просить визнати протиправним та скасувати рішення.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року, відмовлено у задоволенні позову.

На постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 23.11.2001 року перебуває на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва як отримувач пенсії за вислугу років, як працівник закладу охорони здоров'я.

Позивачем 15.10.2015 року подано заяву до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про призначення пенсії за віком.

УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва 13.01.2016 року прийнято рішення № 2/2, згідно якого незаконно отримані ОСОБА_4 суми пенсії за період з 01.08.2011 року по 31.12.2015 року в розмірі 49218,33 грн. підлягали утриманню з пенсії щомісячно по 20 відсотків до повного відшкодування, починаючи з 01 березня 2016 року, оскільки позивач не повідомив орган Пенсійного фонду про обставини, які впливають на призначення їй пенсії, а саме, про працевлаштування позивача. (ОСОБА_4 працює в Миколаївському професійному ліцеї з 22.08.2011 року по теперішній час (довідка Миколаївського професійного ліцею від 21.04.2016 року № 258).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернулася в суд з даним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вмотивували свої висновки тим, що 18.02.2002 року позивачка була повідомлена про обов'язок негайно повідомити УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про працевлаштування (зобов'язання від 18.10.2002 року), власноруч написала заяву, в якій зазначила, що ніде не працює, проте не повідомила про працевлаштування у 2011 році, що свідчить про зловживання з її боку та відповідно порушення вищевказаних положень Закону. Таким чином, внаслідок порушення позивачем обов'язку повідомити орган, що призначає пенсію про працевлаштування, виникла переплата пенсії з 01.08.2011 року по 31.12.2015 року в розмірі 49218, 33 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Таким чином умовою для призначення пенсії за вислугу років встановлено залишення місця роботи та відсутність працевлаштування. З 23.11.2001 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва та отримує пенсію за вислугу років, як працівник закладу охорони здоров'я.

Згідно вимог, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

У ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено обов'язок пенсіонерів повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

При цьому, у разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій позивач будучи з 23.11.2001 року на пенсії за вислугу років, що забороняє здійснення пенсійних виплат у випадку подальшого працевлаштування, без повідомлення відповідача у 2011 році працевлаштувалася в Миколаївському професійному ліцеї, внаслідок чого одержала у зв'язку з цим зайві суми пенсії за період з 22.08.2011 року до кінця 2015 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку згідно процедури, визначеної у Механізмі повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, визначено постановою правління Пенсійного фонду України «Про Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення» від 21 березня 2003 року № 6-4. Однак, судами попередніх інстанцій встановлено, що при працевлаштуванні у 2011 році позивач проігнорувала обов'язок щодо повідомлення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про працевлаштування, внаслідок якого пенсійні виплати за рішенням відповідача мали б бути припинені.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що відсутність повідомлення пенсійному органу про працевлаштування свідчить про недотримання ОСОБА_4 вимог пенсійного законодавства за період з часу оформлення на роботі 22.08.2011 року та до кінця 2015 року, оскільки позивачем власноручне вказано про наявність обов'язку щодо повідомлення відповідача у разі працевлаштування, та не здійснено відповідних повідомлень.

Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі щодо того, що в матеріалах адміністративної справи містяться докази повідомлення позивача органу Пенсійного фонду України щодо працевлаштування колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається із матеріалів адміністративної справи, у такій справі відсутні будь-які заяви позивача щодо інформування відповідача про підстави припинення виплати пенсії за вислугу років.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року у справі № 487/2485/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: