Справа № 820/1958/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 липня 2017 р. № 820/1958/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Ахвердян Р.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним висновку, визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області, в якому просить суд: 1) визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області "Про результати перевірки матеріалів, щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2", від 20.09.2016 року та скасувати рішення Головного Управління Державної Міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 04/1-223571 від 20.09.2016 року громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) визнати неправомірною відмову Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області щодо не здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20.04.2017 року замість втраченої та зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20.04.2017 року замість втраченої; 3) стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження 1280 гривень 00 копійок здійснених ним судових витрат; 4) встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду; 5) зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин В'єтнаму, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, 14.04.2017 року звернувся із заявою до Слобідського відділу поліції ГУ НП в Харківський області по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 07.06.2012 року. Однак, 19.04.2017 року позивач отримав висновок, в якому йому було повідомлено, що серед знайдених та вилучених документів на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 у Слобідському відділі поліції ГУ НП в Харківський області посвідчення не значаться. Надалі позивач 20.04.2017 року звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області та просив видати йому нову посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 07.06.2012 року в порядку, встановленому для її обміну. Відповідач у встановлений законом строк не здійснив оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої та відмовив позивачу у видачі посвідки. Позивач вважає, що відповідачем порушено законодавства України, порушено права, свободи та законні інтереси позивача.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в судове засідання не прибув, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та склав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що у зв'язку із зайнятістю представника управління в інших судових засіданнях, просив відкласти розгляд справи, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення (а.с. 90-93), які були надані до суду.

В обґрунтування заперечень на адміністративний позов відповідач вказав, що спірний висновок є законним та обґрунтованим, з огляду на ті обставини, що дозвіл на імміграцію в Україну від 11.05.2005 року та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 11.05.2005 року та серії НОМЕР_3 від 07.06.2012 року, надані громадянину СРВ ОСОБА_2 оформлені на підставі документів, що втратили чинність, а отже підлягають скасуванню.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин В'єтнаму, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області 11.05.2005 року на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (чоловік іммігрантки), надано дозвіл на імміграцію в Україну та 11.05.2005 року документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії - безстроково, з подальшою реєстрацією за адресою: АДРЕСА_2

Отже, громадянину СРВ ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку з тим, що його дружина, громадянка СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 10.08.2004 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4.

В подальшому Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі дозволу на імміграцію в Україну позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07.06.2012 року, терміном дії безстроково.

За матеріалами справи судом з'ясовано, що у вересні 2016 року позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4, звертався до ГУ ДМС України в Харківській області щодо отримання громадянства дитині.

Рішенням ГУ ДМС України у Харківській області від 20.09.2016 року № 04/1-223571 громадянину СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", виданий 11 травня 2005 року.(а.с. 94).

В подальшому, позивач звернувся с заявою від 14.04.2017 року до Слобідського відділу поліції ГУ НП в Харківський області по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 07.06.2012 року, яка була зареєстрована до ЖЄО № 8095 від 14.04.2017 року.

Позивачем 19.04.2017 року отриманий Висновок Слобідського відділу поліції ГУ НП в Харківський області, яким повідомлено, що серед знайдених документів та вилучених документів на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 - не значаться.

На підставі чого позивач звернувся 20 квітня 2017 року до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою стосовно здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання у зв'язку із її втратою.

Судовим розглядом також встановлено, що представник позивача гр. ОСОБА_1 14 квітня 2017 року звернулась до ЧЧ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання та щодо встановлення стану чинності прийнятого рішення відносно громадянина В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання (а.с. 107-109).

Як вбачається із матеріалів справи ГУ ДМС України в Харківський області обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив та 26.04.2017 року прийняв рішення за результатами розгляду заяви позивача від 20.04.2017 року про відмову у видачі посвідки (а.с. 111, зворот).

Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію" ( надалі - Закон № 2491-ІІІ).

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 2491-ІІІ (в редакції, чинній на момент надання дозвілу позивачу), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону № 2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами пунктів 1-4 частини 1 зазначеної статті, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції:

1) приймають заяви разом з визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; 3) приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) видають та вилучають у випадках, передбачених цим Законом, посвідки на постійне проживання.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ч. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону № 2491-ІІІ ( в редакції, чинній на час документування позивача посвідкою на постійне проживання) встановлював умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент видачі посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

При наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україні, УГІРФО ГУМВС України в Харківській області досліджував правові підстави залишення на постійне проживання на території України позивача та перевіряв наявні документи, керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

Для отримання дозволу на імміграцію позивачем були надані усі необхідні документи (як того вимагає ст. 9 Закон України «Про імміграцію»).

Будь-яких зауважень до наданих документів на момент отримання дозволу у УГІРФО ГУМВС України в Харківській області не виникло. Надані документи на момент отримання дозволу були чинні. Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, на момент отримання дозволу, визначених ст. 10 Закону України "Про імміграцію", у УГІРФО ГУМВС України в Харківській області не зазначено.

Як результат, рішенням від 11.05.2005 року УГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі Закону України «Про імміграцію» позивачу - Громадянину Вєтнаму ОСОБА_2.

Згідно з п. 6 ч.2 ст. 4 зазначеного Закону квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Відповідачем підтверджено, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну з підстав п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» а саме, позивач набув статус іммігранта з підстав того, що його жінка була іммігрантом.

З цього приводу, відповідачем була проведена перевірка щодо набуття дозволу на імміграцію жінкою позивача та позивачем у 2004-2005 роках.

Таким чином, позивач отримав дозвіл на імміграцію на підставі того, що жінка мала дозвіл, а не з підстав того, що вона мала посвідку на постійне проживання.

Суд зазначає, що в якості підстави для прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 20.09.2016 року про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну - п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: «в інших випадках, передбачених законами України».

Отже, при посиланні на п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» має бути зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну, крім тих, що наведені у ст. 12 Закону України «Про імміграцію». При винесенні оскаржуваного рішення, іншої норми законодавства відповідачем не зазначено.

Таким чином, ЗУ "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини як на підставу застосування ст.ст. 12, 13 ЗУ "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

На виконання статті 5 Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів Україні постановив Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням! про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджений 26 грудня 2002 р. № 1983 (надалі Порядок №1983).

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконанні законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасуванні дозволу на імміграцію.

відповідно до п.п.21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року (надалі - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Згідно п.24 Порядку №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, згідно Закону України «Про імміграцію» та Порядку №1983 законодавець покладає на державні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, але в матеріалах справи таке подання відсутнє та ДМС не надано.

Крім того, суд зазначає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження факти того, що позивач тривалий час проживає на території України, де працює та має родину.

Судом встановлено, що позивачу про прийняте рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 20.09.2016 року про скасування дозволу на імміграцію стало відомо тільки 27.04.2017 року із відповіді відповідача на адвокатський запит.

Відповідачем у письмових запереченнях на адміністративний позов вказано, що відпали обставини, на підставі яких громадянин ОСОБА_2 отримав дозвіл на імміграцію, оскільки дружині позивача, громадянці СРВ ОСОБА_3 15.03.2016 року наказом ДМС України №36 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. З огляду на що, на думку відповідача, дозвіл на імміграцію в Україну від 11.05.2005 року та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 11.05.2005 року та серії НОМЕР_3 від 07.06.2012 року, надані громадянину СРВ ОСОБА_2 оформлені на підставі документів, що втратили чинність, а тому підлягали скасуванню.

Між тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що Постановою Харківського окружного адміністративного суд по справі 820/3221/16 від 26.10.2016 року, залишеної без змін 12.01.2017 року Харківським апеляційним адміністративним судом, визнано протиправним висновок Управління Державне міграційної служби України в Київській області від 22.02.2016 року відносно громадяни Вєтнаму ОСОБА_3 (жінки позивача), скасовано пункт 10 (підпункти 10.1-10.3) наказ Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видач посвідок на постійне проживання» № 36 від 10.03.2016 року що стосується громадяни В'єтнаму ОСОБА_3. 02.03.2017 року Вищим адміністративним судом відмовлено у відкритті проваджень за касаційною скаргою ДМС України.

На виконання рішення суду по справі 820/3221/16 дружина позивача, громадянка Вєтнаму ОСОБА_3, звертається до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання та 30.01.2017 року відповідачем документована посвідкою на постійне проживання серії ІН 127839.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року і справі 820/320/16 закрито провадження по справі, у зв'язку з фактичним виконанням обміну посвідки на постійне проживання дружині позивача, а саме документуванням посвідкою і постійне проживання у зв'язку з досягненням 45-річнгого віку.

З огляду на вищезазначені обставини, можливо зробити висновок, що зазначена відповідачем підстава для скасування позивачу 20.09.2016 року рішення про надання дозволу на імміграцію не може бути визнана як законна та прийнята до уваги, оскільки відпали обставини, що зумовили ГУ ДМС України у Харківській області скасувати дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 11.05.2005 року громадянину СРВ ОСОБА_2.

Крім того, судом при розгляді даної справи було враховано правову позицію ВАС України по аналогічних спорах, яка викладена в ухвалі від 13.12.2016 по справі № К/800/27939/16.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що Відповідач, не дотримуючись порядку скасування дозволу на імміграцію, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування принципу пропорційності, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, а саме, не запросив позивача для надання особистих пояснень та не вручав копію даного рішення, та не вилучав посвідку на постійне проживання.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області "Про результати перевірки матеріалів, щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2", від 20.09.2016 року та скасування рішення Головного Управління Державної Міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 04/1-223571 від 20.09.2016 року громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20.04.2017 року замість втраченої, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.18 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681, у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства можуть звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання. Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити органу внутрішніх справ за місцем втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Територіальний орган або підрозділ ДМС видає довідку іноземцеві та особі без громадянства про звернення із заявою про втрату посвідки (у разі відсутності довідки органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі.

Пунктами 4.1-4.6 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681, встановлено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі „Примітки" робиться запис „Обмін".

Працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання. Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки ( п. 4.6. Тимчасового порядку).

Крім того, в силу положено п.22 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 ( надалі - Порядок), у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити органу Національної поліції за місцем її втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі посвідки, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Втрачена посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Пунктом 15 зазначеного Порядку унормовано, що для обміну посвідки подаються:1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія;3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Відповідно до п.11 Порядку, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Наслідком скасування неправомірного висновку (рішення) відповідача, є автоматичне поновлення порушених прав позивача у вигляді поновлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Отже, позовна вимога стосовно зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, замість втраченої - є передчасною, оскільки, на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем, у разі набрання законної сили вказаного рішення суду, не будуть вчинені активні дії щодо поновлення прав позивача, у зв'язку зі скасуванням висновку (рішення) Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 20.09.2016 року.

Крім того, на момент звернення позивача із заявою 20.04.2017 року до ГУ ДМС України в Харківській області про здійснення оформлення та видачу замість втраченої нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 - існували підстави для такої відмови у вигляді Висновку відповідача від 20.09.2016 року та рішення ГУ ДМС України у Харківській області.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, щодо позовної вимоги про зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області про здійснення оформлення та видачу замість втраченої нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, у її задоволенні суд відмовляє, оскільки остання заявлена на майбутнє.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Аналогічних висновків дійшов Вищий адміністративний суд України, в ухвалі від 07.03.2017 у справі № К/800/2638/16.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду та зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області подати на адресу Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до змісту ч. 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно до ч. 2 ст. 267 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Між тим, з аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов'язком.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає необхідності встановлення судового контролю по справі шляхом зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області подачі на адресу Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення, оскільки відсутні докази що відповідач в подальшому буде ухилятися від виконання рішення суду по справі.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним висновку, визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області "Про результати перевірки матеріалів, щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2" від 20.09.2016 року.

Скасувати рішення Головного Управління Державної Міграційної служби України в Харківський області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 04/1-223571 від 20.09.2016 року громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати неправомірною відмову Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області щодо не здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20.04.2017 року замість втраченої.

Головному Управлінню Державної міграційної служби України в Харківський області повторно розглянути питання щодо здійснення оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 20.04.2017 року замість втраченої.

Стягнути з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 копійок) гривень здійснених ним судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.