Справа № 641/9761/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 червня 2017 року м. Київ К/800/22034/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати пункт 19 протоколу №65 від 12 серпня 2016 року Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975); визнати протиправними дії відповідача щодо надсилання документів на доопрацювання; зобов`язати відповідача повторно розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив строкову військову службу у період з 20 листопада 1987 року по 16 листопада 1989 року, в тому числі у складі діючої армії під час бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан. У 1989 році позивач отримав поранення (контузію головного мозку), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. Позивач також посилається на те, що право на отримання ним одноразової грошової допомоги передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з чим він звернувся до Харківського обласного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату йому цієї допомоги, однак у проведенні такої виплати позивачу було відмовлено.
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття після надходження документів позивача в місячний строк рішення щодо призначення або відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути документи щодо призначення позивачу відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та прийняти відповідне рішення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно надіслати висновок з документами про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Так, судами встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у період з 20 листопада 1987 року по 16 листопада 1988 рому, в тому числі у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) у Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком та довідкою від 28 квітня 2016 року.
У 1989 році позивач отримав поранення (контузію головного мозку), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, внаслідок чого позивач в подальшому отримав інвалідність.
Згідно довідки МСЕК від 23 березня 2015 року позивачу встановлено III групу інваліда війни з 1 квітня 2015 року. В подальшому у 2010, 2011 роках при повторних оглядах позивачу підтверджено ІІІ групу інвалідності. Крім того, 23 травня 2015 року при черговому огляді позивача підтверджено ІІІ групу інвалідності та вказано, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
Проте у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу було відмовлено з посиланням на те, що у зв`язку з внесенням змін до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975) виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність після 1 січня 2014 року.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в порушення пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, Міністерство оборони України у місячний строк після надходження всіх необхідних документів не прийняло рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України посилається на те, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може поширюватись на позивача, оскільки інвалідність останнього настала в наслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а не внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Крім того, відповідач посилається на те, що оскільки Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, передбачено виплату одноразової грошової допомоги лише у випадку коли особі, у якої інвалідність настала внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначеної причини, та враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення, контузії, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а не під час виконання обов`язків військової служби, то відсутні належні причини та підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Також відповідач посилається на те, що повторний огляд особи для підтвердження групи інвалідності, підвищення групи інвалідності не являється моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги. Тобто відповідач вважає, що момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про підвищення групи інвалідності або про її підтвердження.
Крім того, відповідач посилається на те, що позивач пропустив трьохрічний строк звернення за виплатою одноразової грошової допомоги, передбачений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивачу первинно інвалідність встановлено у 2011 році, а із відповідною заявою та документами він вперше звернувся до Харківського обласного військового комісаріату у 2016 році.
Також відповідач посилався на те, що позивачем не надано документів, які свідчать про те, що травма (поранення, контузія) отримані ним саме під час участі в бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан, тобто у країні, де велися бойові дії.
Проте із вказаними доводами Міністерства оборони України погодитись не можна з огляду на те, що судами встановлено та належними і достатніми доказами у справі підтверджено, що захворювання, через яке позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи, настало внаслідок поранення, контузії, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії.
Проаналізувавши наведені положення чинного законодавства та встановлені обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Крім того, як було встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, а тому відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України правових підстав для перегляду наявності у позивача такого права з викладених у поданій касаційній скарзі доводів відповідача немає.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець