Справа № 810/1589/17
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року № 810/1589/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «Віталмар Транс» до Чорноморського мірегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунків плати за проїзд,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Віталмар Транс» з позовом до Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування розрахунків плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 18.03.2017 № 128/17, від 30.03.2017 № 155/17.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів АПВ №21289 від 18.03.2017 р. та акту перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів АПВ №21315 від 30.03.2017 р. складені відповідачем із порушенням вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, оскільки при здійсненні розрахунку відповідачем було помилково встановлено пройдену відстань між вантажовідправником та вантажоодержувачем.

При цьому, позивач зауважив, що зафіксовані в оскаржуваному розрахунку відомості щодо відстані перевезення вантажу є припущенням, оскільки вони не підтверджуються документально. Разом з тим, в обох випадках згідно приладів обліку відповідача загальна маса транспортного засобу на момент зважування (37,85т.) була меншою за визначену в товарно-транспортній накладній (39,72т.) та загальна маса транспортного засобу на момент зважування (36,95т.) була меншою за визначену в товарно-транспортній накладній (39,96т.). Отже, відмінності у вимірах свідчать про технічну несправність приладу обліку та ставить під сумнів її результати. Повна маса транспортних засобів становила менше нормативно допустимої ваги 40 т.

Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що що ТОВ «Віталмар Транс» належить на праві власності транспортний засіб MAN, модель TGA 18.440, державний номер АІ5766СХ та напівпричіп BENALU, модель BRD 335, державний номер АІ3149ХО, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ за серією САК 736526 та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ за серією САК529246.

Даний транспортний засіб 18.03.2017 відповідно до товарно-транспортної накладної від 18.03.2017 № 002832, виписаної ТОВ «Рівненський елеватор», здійснював перевезення пшениці з с. Рівне Херсонської області до м. Миколаїв.

Як слідує з товаро-транспортної накладної, вантаж складав 23,99 т., повна маса транспортного засобу становила 39,72 т.

Крім того, ТОВ «Віталмар Транс» належить на праві власності транспортний засіб MAN, модель TGA 18.390, державний номер АІ6707СА та напівпричіп KEMPF, модель SKM 35/3, державний номер АІ0623ХМ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ за серією АІС 146287 та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ за серією САО291976.

Даний транспортний засіб 30.03.2017 відповідно до товарно-транспортної накладної від 30.03.2017 № 051, виписаної ДП «Сантрейд», здійснював перевезення насіння соняшника з с. Золота Балка Херсонської області до м. Миколаїв.

Згідно товаро-транспортної накладної вантаж складав 25 т., повна маса транспортного засобу становила 39,96 т.

Як слідує з матеріалів справи, 18.03.2017 року посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу MAN - державний номерний знак АІ5766СХ та напівпричіпу BENALU BRD 335 - державний номерний знак АІ3149ХО, які належать ТОВ "Віталмар Транс", за результатами якої складено Акт від 18.03.2017 АПВ №21289 та проведений габаритно-ваговий контроль вказаного вище транспортного засобу та напівпричепу, за результатами якого були складені Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 18.03.2017 р., розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 128/17 від 18.03.2017 року.

Також 30.03.2017 посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки року проведено перевірку транспортного засобу MAN - державний номерний знак АІ6707СА та напівпричіпу KEMPF SKM 35/3 - державний номерний знак АІ0623ХМ, які належать ТОВ «Віталмар Транс», за результатами якої складено Акт від 30.03.2017 АПВ №21315 та проведено габаритно-ваговий контроль вказаного вище транспортного засобу та напівпричепу, за результатами якого були складені Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 30.03.2017 р., розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 155/17 від 30.03.2017 року.

В Акті від 18.03.2017 АПВ №21289 зазначено повну масу навантаження транспортного засобу, яка становить 37,85 т, а в Акті від 30.03.2017 АПВ №21315 зазначено повну масу навантаження транспортного засобу, яка становить 36,95 т, також зазначено пройдену відстань дорогами загального користування с. Рівне Генічеський р-н-м.Миколаїв 230 км+50 км ?280 км та с. Золота Балка Херсонської обл. - м. Миколаїв 200 км.

Згідно Акту від 18.03.2017 АПВ №21289 складено розрахунок від 18.03.2017 №128/17 плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яким до сплати ТОВ "Віталмар Транс" нараховано 56 Євро.

На підставі Акту від 30.03.2017 АПВ №21315 складено розрахунок від 30.03.2017 № 155/17 плати за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу, яким до сплати ТОВ «Віталмар Транс» нараховано 40 Євро.

Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки листом від 20.03.2017 № 865 направило на адресу позивача Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 18.03.2017 АПВ №21289, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 18.03.2017 та розрахунок від 18.03.2017 №128/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який було отримано позивачем 30.03.2017 року.

Позивачем 19.04.2017 отримано лист Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 03.04.2017 №1073 з Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 30.03.2017 АПВ №21315, Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 30.03.2017 та розрахуноком від 30.03.2017 №155/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Не погоджуючись із зазначеними розрахунками плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення) Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 4 Положення встановлено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (надалі - Порядок № 1576) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. У відповідності до п. 4 Порядку № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Особливості та вимоги до габаритно-вагового контролю закріплені у пунктах 15 - 25 Порядку № 879.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю визначається належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних, а на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Пунктом 30 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд, що здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Водночас, законодавцем визначено підстави плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку № 879 у разі неотримання дозволу, величина якої залежить від розрахункових величин, визначених згідно формули п. 30 Порядку № 879, одна з яких є В - відстань перевезення, кілометрів.

В оскаржуваних розрахунках зазначено відстань перевезення вантажу с. Рівне Генічеський р-н-м.Миколаїв 230 км+50 км ?280 км та с. Золота Балка Херсонської обл. - м. Миколаїв 200 км.

Жодних пояснень та документального підтвердження щодо визначення відстані посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в матеріалах не міститься.

Таким чином, слід вважати, що посадові особи відповідача зазначили в оскаржуваних розрахунках інформацію щодо відстані на власний розсуд, а тому вчинення зазначених дій у зв'язку з відсутністю нормативно-правового акту, який би встановлював механізм визначення відстані перевезень, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Такий підхід до вчинення дій (складання розрахунку) суб'єктами владних повноважень є неприйнятним. Суд вважає, що визначені Конституцією та законами України вимоги до дій і рішень суб'єктів владних повноважень, які є важливими гарантіями дотримання прав особи, не були дотримані.

Водночас, вчинення юридично значущих дій і прийняття рішень виключно на підставі закону, так само як і неухильне дотримання юридичної процедури їх прийняття є проявом принципу законності і має сутнісне значення передовсім для забезпечення прав особи, стосовно якої суб'єкт владних повноважень вчиняє такі дії або приймає рішення. Дотримання принципу законності є гарантією недопущення свавілля з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, що є однією з передумов дотримання принципу верховенства права, який відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип законності гарантовано ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Саме це положення Конституції України на найвищому рівні гарантує дотримання прав особи під час та в результаті вчинення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами (суб'єктами владних повноважень, владними суб'єктами) відносно неї юридично значущих дій або прийняття рішень. І саме це положення Конституції України фактично забороняє приймати рішення в такий спосіб, як це зробив відповідач.

Перш за все, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України для дій чи рішень суб'єктів владних повноважень має бути визначена законом підстава. Саме ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб'єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає передовсім закону як підстави для вчинення суб'єктом владних повноважень активних дій. Закон, в свою чергу, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб'єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб'єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.

Конструкція «в межах повноважень» у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність владних суб'єктів діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб'єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.

На окрему увагу заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб'єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб'єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.

Таким чином, форма розрахунку плати за проїзд може бути затверджена актом відповідного центрального органу виконавчої влади. Натомість, механізм встановлення відстані перевезень вантажів для проведення розрахунку повинен відповідно до положень ст. 19 Конституції України бути визначений тільки на рівні закону.

Водночас, відсутність спеціального закону, який визначає механізм реалізації цих повноважень владного суб'єкта також не означає, що такий суб'єкт має право діяти на власний розсуд.

Поряд з цим суд зазначає, що за змістом статті 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно із пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Таке ж положення міститься і у пункті 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2013 року №1007/1207.

Тобто, безпосереднє здійснення габаритно-вагового контролю покладено Укртрансбезпекою на її територіальні органи спільно із відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» також закріплено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Судом встановлено, що згідно з даними товарно-транспортної накладної від 18 березня 2017 №002832, вантаж (пшениця) в пункті завантаження складав 23,99 т, маса брутто - 39,72 т., а в пункті розвантаження загальна маса транспортного засобу становила - 39,56 т., тобто, фактична маса транспортного засобу на момент перевірки повинна була становити 39,56 т, а не 37,85 т., як це зазначено відповідачем в акті АПВ №21289 від 18.03.2017, довідці від 18.03.2017.

Також згідно з даними товарно-транспортної накладної від 30 березня 2017 №051, вантаж (насіння соняшникове) в пункті завантаження складав 25 т, маса брутто - 39,96 т, а в пункті розвантаження загальна маса транспортного засобу становила - 39,82 т., тобто, фактична маса транспортного засобу на момент перевірки повинна була становити 39,82 т, а не 36,95 т, як це зазначено відповідачем в акті АПВ №21315 від 30.03.2017, довідці від 30.03.2017.

При цьому, відповідачем не спростовано доводів позивача про помилкові результати зважувань за наслідками такого контролю, а також того, що наявні у позивача документи свідчать про іншу (значно меншу) повну масу транспортного засобу, на відміну від тієї, яка зазначена у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акті про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів.

Також, як слідує з матеріали справи та не заперечувалося сторонами, транспортний засіб позивача не затримувався, а після його проходження подальший рух транспорного засобу не заборонявся.

Суд також наголошує, що у Довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 30.03.2017 р. відсутній відбиток печатки установи, від імені якої діє посадова особа під час здійснення габаритно-вагового контролю, а Розрахунок № 128/17 не містить підпису посадової особи, що в свою чергу є порушенням Порядку № 879 та Порядку № 1576.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, складаючи розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту АПВ №21289 від 18.03.2017 та Акт АПВ №21315 від 30.03.2017, діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, вказані розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобі автомобільними дорогами загального користування від 18.03.2017№128/17 та від 30.03.2017 №155/17 не відповідають критеріям правомірності, встановленим ст.2 КАС України, є протиправними, такими, що прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1600, 00 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті підлягають судові витрати у сумі 1600, 00 грн.(платіжне доручення від 27.04.2017 № 760).

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 18.03.2017 №127/17.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 30.03.2017 №155/17

Стягнути Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віталмар Транс» () судові витрати у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.