Справа № 810/538/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року № 810/538/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшин» до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшин» з позовом до Київської митниці ДФС, у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Київської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажної митної декларації №125120105/2016/318398 від 03.08.2016;

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №125120105/2016/000039/1 від 19.08.2016, прийняте відділом митного оформлення №5 м/п «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00338 від 19.08.2016, складену відділом митного оформлення №5 м/п «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товарів, які ввозились на митну територію України, ним було визначено їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). Цей показник заявлено у митних деклараціях, однак митний орган безпідставно не погодився із заявленою позивачем митною вартістю товарів та незаконно прийняв рішення про коригування їх митної вартості та картки відмови у прийняті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

На думку позивача, щодо нього відсутні встановлені статтею 58 Митного кодексу України обмеження у застосуванні першого методу визначення ціни товару. Ним до Київської митниці ДФС було надано всі документи, щодо визначення ціни товару, що імпортується, за ціною договору.

За наведених обставин позивач вважає рішення митного органу незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлені факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що у серпні 2016 року позивачем було пред'явлено до митного оформлення товари. Оскільки надані позивачем документи містили суперечливі відомості, неточності та неповну інформацію, митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

У зв'язку з цим відповідач вважає, що оскаржувані рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшен» (Дистриб'ютор) та корпорацією «Філіп Моріс Продактс С.А.» (Продавець) було укладено договір дистрибуції від 01.08.2015, у порядку та на умовах якого Продавець поставляє Дистриб'ютору товар, найменування, ціна, кількість якого визначається у замовленні (т.1, а.с. 28-56).

У липні 2016 року позивачем на підставі договіру дистрибуції від 01.08.2015 та замовлення від 27.05.2016 № здійснено ввезення на територію України товару, а саме, тютюнових виробів для електричного нагрівання.

03 серпня 2016 року позивачем до Київської митниці ДФС подану митну декларацію (МД) №12512015/2016/318398, у якій для митного оформлення задекларовано товар, а саме: тютюновий виріб для електричного нагрівання (ТВЕН), не призначений для куріння, нюхання, смоктання чи жування у загальній кількості 65000 штук (а.с. 132-133).

Митна вартість товару відповідно до графи 12 митної декларації від 03.08.2016 №12512015/2016/318398 становить 697680,18 грн. на умовах поставки CPT Київ.

Митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Відповідно до графи 44 МД від 03.08.2016 №12512015/2016/318398, на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані:

- договір дистрибуції від 01.08.2015 (т.1, а.с. 28-56)

- авіаційні накладні від 26.07.22953 (т.1, а.с. 21), від 26.07.2016 BLQ-27551169 (т.1, а.с. 22);

- інвойс від 27.07.2016 №027237 (т.1, а.с. 23-24);

- пакувальний лист від 27.07.2016 (т.1, а.с. 25-26);

- рахунок-проформа від 26.07.2016 № RRP PF-236 (т.1, а.с. 27);

- специфікації від 11.01.2016 №3, від 12.03.2016 №4 (т.1, а.с. 55-56);

- листи від 01.08.2016 №1446 (т.1, а.с. 188), №SD/08/001 (т.1, а.с. 69), від 27.11.2015 № б/н (т.1, а.с. 57-58), від 03.12.2015 № б/н.

Розглянувши вказані документи, митний орган, посилаючись на положення частини 2 статті 53 Митного кодексу України, направив позивачеві запит, у якому запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: рахунки про здійснення платежів третім особам на корить продавця; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації прайс-листи виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні харакетиристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (т.1, а.с. 59).

На вказаний запит позивач додатково направив митному органу:

- прайс-лист від 18.01.2016 (т.1, а.с. 65);

- замовлення від 27.05.2016 № (т.1, а.с. 66);

- копію митної декларації, за якою позивачем оформлювались аналогічні товари в інший період (т.1, а.с. 67-68);

- листа від 09.08.2016 №463 (т.1, а.с. 71);

- звіт за оборотами від 09.08.2016 №SD/08/008 (т.1, а.с. 69-70);

- листа від 04.08.2016 (т.1, а.с. 60);

- платіжне доручення в іноземній валюті від 05.08.2016 (т.1, а.с. 61).

Розглянувши подані позивачем документи, Київською митницею ДФС було прийняте оспорюване рішення про коригування митної вартості від 19.08.2016 №125120105/2016/000039/1, згідно з яким відповідач, застосувавши шостий (резервний) метод, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 03.08.2016 №12512015/2016/318398 (28106,00 дол. США/697680,18 грн.) скоригував до 45996,51 дол. США (т.1, а.с. 15-16);

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 оскаржуваного рішення зазначив, що виявив у поданих документах розбіжності, суть яких полягає у невідповідності вартості імпортованого товару згідно з інвойсом від 27.07.2016 №027237 (28106,00 дол. США), поданим декларантом, та інвойсом від 26.07.2016 №001214 (41094,00 євро), що супроводжував вантаж під час його доставки повітряним транспортом на митну територію України.

Скоригована відповідачем митна вартість товару базується на інформації про вартість товару, що вказана в інвойсі від 26.07.2016 №001214 (41094,00 євро/45996,51 дол. США).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00338 від 19.08.2016.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов'язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частини четверта та п'ята статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

Як встановлено судом, приводом для витребування від декларанта додаткових документів були виявлені митним органом розбіжності у поданих до митного оформлення документах, суть яких полягає у невідповідності вартості імпортованого товару згідно з інвойсом від 27.07.2016 №027237 (28106,00 дол. США), поданим декларантом разом з МД, та інвойсом від 26.07.2016 №001214 (41094,00 євро), що супроводжував вантаж під час його доставки повітряним транспортом на митну територію України.

Відповідач у письмових запереченнях наголошує, що обидва інвойси стосуються поставки, що здійснювалась на замовлення позивача від 27.05.2016 № згідно договору дистрибуції від 01.08.2015, проте відрізняються ціною, що підлягала сплаті за один і той же товар.

Надаючи правову оцінку стверджуваним розбіжностям, суд зазначає наступне.

Умовами пунктів 3.1-3.3 укладеного між ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшен» (Дистриб'ютор) та корпорацією «Філіп Моріс Продактс С.А.» (Продавець) договору дистрибуції від 01.08.2015 передбачено, що Продавець постачає Дистриб'ютору товар на підставі замовлення, у якому зазначається відомості про товар, що замовляється; ціну товару; товарний код; кількість товару; дату поставки.

Пунктом 3.3 договору дистрибуції від 01.08.2015 передбачено, що Продавець до кожної партії товару додає документи: оригінал рахунку-фактури; оригінал транспортної накладної; оригінал сертифікату походження; оригінал пакувального листа; специфікацію.

Пунктом 4.1 договору дистрибуції від 01.08.2015 встановлено, що Продавець зобов'язаний продавати товар Дистриб'ютору за цінами, які узгоджуються сторонами у специфікації.

Відповідно до пункту 5 договору дистрибуції від 01.08.2015, Дистриб'ютор сплачує продавцю за товар, придбаний за цим договором, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Продавця не пізніше, ніж 60 днів після моменту фактичної поставки товару, за умови отримання відповідного рахунку-фактури.

У специфікації для товарів №4 від 12.03.2016 до договору дистрибуції від 01.08.2015 сторони погодили, що вартість товарів - тютюнових виробів для електричного нагрівання Parliament Blue, Parliament Fresh становить 21,62 дол. США за одиницю (т.1, а.с. 56).

На підставі та у порядку, передбаченому договором дистрибуції від 01.08.2015, позивачем було сформоване замовлення від 27.05.2016 № на поставку 1300 одиниць товару на загальну суму 28106,00 дол. США (а.с. 66).

Як вбачається з вказаного замовлення, ціна товарів визначена згідно умов специфікації для товарів №4 від 12.03.2016 з розрахунку 21,62 дол. за одиницю товару.

На виконання умов договору та на підставі вказаного замовлення, Продавцем було виставлено позивачеві інвойс від 27.07.2016 №027237, відповідно до якого позивач мав сплатити 28106,00 дол. США за товар згідно з замовленням від 27.05.2016 № (т.1, а.с. 23).

Посилання на цей же інвойс міститься у пакувальному листі від 27.07.2016, що супроводжував імпортовані позивачем товари (т.1, а.с. 25-26).

Для сплати вартості товару згідно інвойсу від 27.07.2016 №027237 обслуговуючим банком позивача була придбана валюта у розмірі 28106,00 дол. США, що підтверджується заявою на проведення валютної операції від 01.09.2016 (т.1, а.с. 191).

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару у розмірі 28106,00 дол. США базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі.

Натомість доводи відповідача, що товар було поставлено та оплачено за ціною, вказаною в інвойсі від 26.07.2016 №001214, який, як стверджує митний орган, надійшов повітряним транспортом разом з вантажем, суд оцінює критично.

У міжнародній комерційній практиці інвойс - це документ, що містить платіжні реквізити одержувача коштів (ініціатора інвойсу), за якими платник (одержувач інвойсу) здійснює безготівковий переказ грошових коштів за товари та/або послуги.

Суд зазначає, що інвойс від 26.07.2016 №001214 на суму 41094,00 євро виставлений компанією «Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna S.p.A.», яка не є стороною договору дистрибуції від 01.08.2015 та на адресу компанії «Philip Morris Products S.A.».

Таким чином, вказаний інвойс не призначався для позивача, а тому доводи митного органу, що вказана у ньому ціна на аналогічні товари є ціною, що позивач сплатив (мав сплатити) за товари, пред'явлені до митного оформлення, спростовуються змістом самого інвойсу.

Усуваючи стверджувані митним органом розбіжності, позивач у ході консультацій з митним органом надав листи компанії «Philip Morris Products S.A.» від 09.08.2016 (т.1, а.с. 71), від 17.08.2016 (т.1, а.с. 72). у яких компанія «Philip Morris Products S.A.» підтвердила, що поставка товару згідно авіаційних накладних від 26.07.2016 №235-11812953 (т.1, а.с. 21), від 26.07.2016 BLQ-27551169 (т.1, а.с. 22) здійснювалась на підставі інвойсу від 27.07.2016 №027237.

У той же час інвойс від 26.07.2016 №001214, який супроводжував авіаційну накладну від 26.07.2016 №235-11812953, не стосується поставки згідно вказаної накладної та був включений до документів на поставку помилково.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за відображення стороною, яка не є продавцем товару, інформації про вартість товару, що відрізняється від закріплених у контракті умов.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшен» митної вартості товару судом не встановлено.

Натомість доказами, що містяться у матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення були відсутні підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшен» - за ціною договору.

Крім того суд звертає увагу, що відповідачем у справі не було ніяким чином доведено факту проведення дій щодо можливості застосування інших методів визначення митної вартості товару, окрім резервного.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Таким чином, до прийняття рішення про застосування шостого методу, відповідач повинен був провести консультації та інші дії в межах своїх повноважень (зокрема по отриманню документів та відомостей) щодо можливості застосування кожного з 2 по 5 методів, та результатами яких така можливість була б обґрунтовано виключена.

Натомість оскаржуване рішення містить формальну відсилку про неможливість застосування 2 - 5 методів визначення митної вартості через відсутність відомостей та без вказівки на вчинені дії щодо цих методів і зокрема - на дії по отриманню необхідних відомостей.

Суд також зазначає, що застосовуючи резервний метод визначення митної вартості товарів, митний орган виходив з інформації про ціну товарів, що вказана в інвойсі від 26.07.2016 №001214.

Водночас відповідно до частини другої статті 64 Митного кодексу України, митна вартість, визначена за резервним методом, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У даному випадку визначена відповідачем за резервним методом митна вартість товарів не ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №125120105/2016/000039/1 від 19.08.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо коригування митної вартості товарів, оскільки самі по собі ці дії відповідача є лише службовою діяльністю працівників митних органів на виконання своїх службових обов'язків.

Оскільки дії митного органу щодо корегування митної вартості об'єктивуються у прийнятому рішенні, юридичні наслідки у формі обов'язків для позивача створює відповідне рішення митного органу. Тому належним і достатнім способом захисту прав, у такому випадку, є визнання протиправним та скасування безпосередньо рішення про коригування митної вартості товарів.

З приводу вимог позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, відповідне рішення суб'єкта владних повноважень також є протиправними та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Водночас, докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та не були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №125120105/2016/000039/1 від 19.08.2016, прийняте відділом митного оформлення №5 м/п «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00338 від 19.08.2016, складену відділом митного оформлення №5 м/п «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб'юшин» за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Київської митниці ДФС (08307, Київська область, м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль») судовий збір у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.06.2017.