Справа № 760/22026/16-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов`язати виплатити вказану допомогу.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивач не надала повного переліку документів, які необхідні для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Під час судового засідання представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року змінити виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції в разі правильного вирішення по суті справи чи питання, проте із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Суд встановив, що згідно з довідкою Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 25 листопада 2016 року № 363 ОСОБА_1 проходила службу в Збройних Силах СРСР. У період з 28 серпня 1968 року по 06 грудня 1968 року позивач приймала участь у бойових діях в Чехословаччині у складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 27 травня 2016 року № 156.

Відповідно до виписки із акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0721882 ОСОБА_1 з 29 квітня 2016 року була встановлена ІІ група інвалідності. Причиною інвалідності у вказаній довідці зазначені поранення, контузія та захворювання. Також у довідці вказано про те, що захворювання позивача пов`язане із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.

ОСОБА_1 подала до Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Зазначена заява була направлена до Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України направило Старокостянтинівському об`єднаному міському військовому комісаріату повідомлення про те, що на засіданні комісії, яке оформлене протоколом № 58 від 12 серпня 2016 року, було зроблено висновок про необхідність повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки серед них відсутні документи, що свідчать про причину і обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Про результати розгляду своєї заяви ОСОБА_1 була повідомлена листом Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 07 жовтня 2016 року № 2677.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги, а Міністерство оборони України зобов`язане нарахувати і виплатити позивачу таку допомогу.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, однак вважає, що суд першої інстанції обрав невірний спосіб захисту порушеного права позивача.

У відповідності п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону його дія поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах СРСР та була звільнена у запас до проголошення незалежності України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Соціальним захистом військовослужбовців, згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Зазначене свідчить про те, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу у військових формування та Збройних Силах України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у порядку та на умовах, передбачених для військовослужбовців Збройних Сил України.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до ч. 9 ст. 163 вказаного Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджені постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок) особи, яким виплачується одноразова грошова допомога подають відповідні документи за місцем проходження служби (зборів) або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів. Зазначені органи визначені у Порядку як уповноважений орган.

Згідно з п. 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додається, зокрема, копія документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Разом з тим, Порядок не визначає який саме документ підтверджує зазначені обставини.

Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 було затверджене Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей (далі Положення).

Відповідно до п. 4.7 Положення у разі настання інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, Положення передбачає надання двох документів, які свідчать про причину і обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

До таких документів належать акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини та довідка командира військової частини. У свою чергу довідка командира військової частини складається виключно у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як раніше зазначалося, згідно з випискою із акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0721882 захворювання позивача пов`язане із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. Відповідно, підстави для надання ОСОБА_1 довідки командира військової частини відсутні.

Форму акту про нещасний випадок, який складається за результатами розслідування військової частини, затверджено наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України».

Разом з тим, відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції, її дія не поширюється на військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період.

Згідно з довідкою Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 27 травня 2016 року № 156 ОСОБА_1 у період з 28 серпня 1968 року по 06 грудня 1968 року приймала участь у бойових діях в Чехословаччині у складі військової частини НОМЕР_1 .

У висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 23 березня 2016 року № 738/Ж зазначено, що рубці на тілі ОСОБА_1 є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені в період проходження служби під час бойових дій у 1968 році.

Таким чином, вимога щодо надання акту про нещасний випадок, який складається за результатами розслідування військової частини також не поширюється на позивача як таку, що отримала травму під час бойових дій.

Також колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 приймала участь у бойових діях у 1968 році, а відповідач вимагає надання документів щодо обставин отримання поранень, складення яких передбачене нормативно-правовими актами, що прийняті після проголошення незалежності України.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів також враховує, що у воєнному квитку НОМЕР_2 від 10 січня 1967 року, довідках Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 27 травня 2016 року № 156 та від 25 листопада 2016 року № 363, а також архівній довідці Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 11 грудня 2002 року № 4/П-64903 відсутні посилання на те, що поранення ОСОБА_1 пов`язане із вчиненням нею кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що у відповідача були відсутні підстави для повернення матеріалів ОСОБА_1 на дооформлення з посиланням на відсутність документа, який підтверджує обставини отримання нею поранення.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п. 13 Порядку, затвердженого постановою № 975, Міністерство оборони України за результатам розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги наділене повноваженнями прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні такої допомоги.

Натомість, одне з рішень, передбачених п. 13 Порядку, Міністерством оборони України не приймалося. Як раніше зазначалося, документи позивача були повернуті для дооформлення.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає, що за даних обставин права позивача слід захистити шляхом визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів, поданих ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також суд першої інстанції зобов`язав Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

Разом з тим, як раніше зазначалося, повноваження апелянта у даних правовідносинах обмежуються прийняттям рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Положеннями п.п. 13, 14 Порядку, затвердженого постановою № 975, передбачено, що Міністерство оборони України як головний розпорядник коштів у подальшому надсилає прийняте рішення разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Відповідно, належним способом захисту права позивача, на відновлення якого поданий даний адміністративний позов, є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути документи ОСОБА_1 і прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України щодо обраного судом способу захисту прав позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 10 березня 2017 року, та є підставами для її зміни.

В апеляційній скарзі відповідач посилається також на те, що даний спір був вирішений Солом`янським районним судом м. Києва з порушенням правил предметної підсудності адміністративних справ.

Правила визначення предметної підсудності адміністративних справ визначені у ст. 18 КАС України. Згідно вказаної норми права критеріями для визначення предметної підсудності справ є суб`єктний склад сторін у справі, а також предмет спору, що виник між ними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

За суб`єктним складом сторін дана справа підсудна окружному адміністративному суду. Разом з тим, при визначенні предметної підсудності адміністративного позову необхідно враховувати, що окружним адміністративним судам підсудні лише ті справи за участю органів державної влади, які не віднесені до підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом із приводу виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України підсудний Солом`янському районному суду м. Києва, як адміністративному суду.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача стосуються обставин, які не були зазначені у листі Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату від 07 жовтня 2016 року № 2677 як підстава для повернення документів позивача на доопрацювання.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, проте невірно обрав спосіб захисту права позивача. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року змінити.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року змінити, виклавши абзаци 2 та 3 її резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів, поданих ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути документи, подані ОСОБА_1 для отримання допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги».

В іншій частині постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

О.М. Кузьмишина

Постанова складена у повному обсязі 18 липня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Кузьмишина О.М.