Справа № 355/429/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 355/429/17 Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко О.Л. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяни Миколаївни про визнання незаконними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качур Тетяни Миколаївни (далі - Відповідач, Державний виконавець Качур Т.М.) про:

- визнання незаконними дій;

- скасування постанови ВП №53504852 від 20.03.2017 року про стягнення виконавчого збору;

- скасування постанови ВП №53504639 від 20.03.2017 року про стягнення виконавчого збору;

- скасування постанови ВП №53504852 від 20.03.2017 року про накладення штрафу.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 12.05.2017 року позов задоволено частково - визнано незаконними дії Державного виконавця в частині винесення постанови ВП №53504852 від 20.03.2017 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1 700,00 грн.; скасовано постанову ВП №53504852 від 20.03.2017 року про накладення штрафу, винесену Відповідачем при примусовому виконанні виконавчого листа №2/355/22/16, виданого 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 штрафу на користь держави у розмірі 1 700,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вчинення Позивачем дій з виконання судового рішення свідчить про безпідставність накладення Державним виконавцем штрафу. Водночас, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що на момент винесення постанов про стягнення виконавчого збору судове рішення виконано не було, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в указаній частині нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права, наголошуючи, що ОСОБА_2 було добровільно вчинено дії з виконання рішення та забезпечення вселення стягувача у спірну частину будинку.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою Державного виконавця від 01.03.2017 року ВП №53504639 (а.с. 9) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області від 22.02.2017 року №2/355/22/16, яким приписано ОСОБА_2 вселити ОСОБА_4 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому боржнику було надано строку для виконання рішення - 10 робочих днів.

Крім того, постановою Державного виконавця від 01.03.2017 року ВП №53504852 (а.с. 11) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області від 22.02.2017 року №2/355/22/16, яким зобов'язано ОСОБА_2 вселити не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: Київська обл., Баришівський р., АДРЕСА_1. При цьому боржнику було надано строку для виконання рішення - 10 робочих днів.

З матеріалів справи вбачається, що вказані постанови були направлені Позивачу листами від 01.03.2017 року № 1546 (а.с. 8) та №1545 (а.с. 10) та отримані, як зазначає ОСОБА_2 у позовній заяві, 04.03.2017 року.

З метою перевірки виконання виконавчих листів, виданих 22.02.2017 року, Державним виконавцем було здійснено 20.03.2017 року виїзд на адресу: Київська обл., Баришівський р., АДРЕСА_1, на який запрошено прибути боржника (ОСОБА_2.) та стягувача (ОСОБА_4.).

Результати перевірки виконання виконавчих листів №2/355/22/16 були зафіксовані Відповідачем в акті від 20.03.2017 року (а.с. 20), в якому викладено, що на даний час рішення суду не виконано; стягувач не вселений в будинок; зі слів боржника стягувачу пропонувалося вселитися у будинок та останній зобов'язувався не чинити перешкод у користуванні. Зі слів представників стягувача була пропозиція про вселення.

За наслідками перевірки стану виконання судового рішення Відповідачем 20.03.2017 року у рамках виконавчого провадження 53504852 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 400,00 грн. (а.с. 13) та постанову про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення без поважних причини (а.с. 15), які направлені Позивачу листами від 20.03.2017 року №6279 (а.с. 12) та №2309 (а.с. 14).

Крім того, за наслідками перевірки стану виконання судового рішення Відповідачем 20.03.2017 року у рамках виконавчого провадження 53504639 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 400,00 грн. (а.с. 17), яка направлена Позивачу листом від 20.03.2017 року №13284 (а.с. 16).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 27, 30, 67 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідачем правомірно винесені постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки матеріали справи підтверджують невиконання Позивачем у встановлений строк виконавчих листів. Поряд з цим, суд зазначив, що оскільки ОСОБА_2 вчинялися дії з виконання судового рішення, підстави для накладення штрафу відсутні.

Однак, розглядаючи вказаний спір по суті, суд першої інстанції не врахував таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведеного випливає, що встановлення законом іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведеного випливає, що положення Закону окреслюють підвідомчість спорів щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення залежно від суду, який видав виконавчий документ.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що приписи ч. 2 ст. 74 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція адміністративного суду поширюється на правовідносини щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших ніж суд органів (посадових осіб), у тому числі органів державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, штрафів тощо.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу винесені Державним виконавцем у ході виконання виконавчих листів №2/355/22/16, виданих 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області у цивільній справі.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень судів загальної юрисдикції, ухвалених у порядку цивільного судочинства.

Відтак враховуючи, що предметом оскарження є дії Державного виконавця та постанови останнього вчинені та прийняті у ході виконання рішення Баришівського районного суду Київської області у цивільній справі №2/355/22/16, колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 74 Закону, приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанови суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяни Миколаївни про визнання незаконними дій та скасування постанов - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяни Миколаївни про визнання незаконними дій та скасування постанов - закрити.

Вказати, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.