Справа № 806/1376/17
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Житомир справа № 806/1376/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шимоновича Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність, скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати неправомірними бездіяльність (дії) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині повернення виконавчого документа за справою № 806/339/17 від 09.03.2017;

- скасувати рішення державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 27.04.2017 про повернення виконавчого документа, як неправомірне та безпідставне.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, свідомо не виконуючи рішення суду з 07.04.2017, безпідставно та неправомірно повернув йому виконавчий лист. Зокрема, відповідач не бере до уваги, що ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб знаходиться у володінні Міністерства юстиції України, тобто проявляє бездіяльність. Також, відповідач безпідставно вказує, що виконавчий документ не відповідає п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач у судове засідання не прибув, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Встановлено, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі № 806/339/17, позивачеві був виданий виконавчий лист № 352 від 06.04.2017 (а.с.5).

27.04.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 7).

Обґрунтовуючи мотивацію відмови, відповідач керувався пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження". Крім цього, зазначено, що у виконавчому документі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача.

Не погодившись із діями і рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно зі частиною третьою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно зі частиною першою статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до частини другої указаної статті Кодексу адміністративного судочинства України, виконавчий лист видається судом першої інстанції. Якщо за результатами перегляду справи суд апеляційної чи касаційної інстанції залишить прийняте по суті позовних вимог рішення без змін, ухвалить нове судове рішення по суті позовних вимог чи змінить судове рішення, то виконавчий лист видається судом апеляційної чи касаційної інстанції, за умови, що заява особи про видачу виконавчого листа надійшла до моменту повернення адміністративної справи до суду першої інстанції.

Аналізуючи наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, можливо дійти висновку, що видача виконавчого листа відноситься до виключних повноважень суду - органу, що здійснює правосуддя у формі розгляду і вирішення адміністративних справ у встановленому законом процесуальному порядку.

Зі змісту виконавчого листа № 352 вбачається, що у графі "повне найменування суду, яким видано виконавчий лист" указано - Житомирський окружний адміністративний суд. Зазначений виконавчий лист підписано суддею та помічником судді, підписи яких скріплені печаткою суду із зображення Державного Герба України.

Відсутність прізвища, ім'я, по батькові та посади посадової особи, яка видала виконавчий лист обумовлена тим, що виконавчий лист видається судом - державним органом. При цьому, слід наголосити, що суддя та помічник судді (секретар) є особами, які уповноважені на підписання виконавчого листа, однак вони не є посадовими особами, що видають виконавчий лист.

Щодо посилань відповідача, що у виконавчому документі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача, суд зазначає наступне.

Стаття 4 Закону України "Про виконавче провадження" допускає, що такий реквізит як ідентифікаційний код юридичної особи не є обов'язковим, і зазначається судом за наявності такого коду.

Крім того, суд наголошує, що стягувачем за виконавчим листом є фізична, а не юридична особа.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 27 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позову у цій частині.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності (дії) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" наділено повноваженнями орган державної виконавчої служби повернути стягувачеві виконавчий документ без прийняття до виконання з підстав, встановлених частиною четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, самі по собі оспорювані дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії - у даному випадку спірне повідомлення. Саме воно має вплив на його права та інтереси.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист порушеного права може бути здійснений шляхом скасування спірного рішення.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 27 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович