Справа № 810/1283/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження в адміністративній справі

04 липня 2017 року Справа № 810/1283/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомБілоцерківського міськрайонного центру зайнятості
до третя особа:ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Арубінуст»,
простягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю,
ВСТАНОВИВ:

Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Арубінуст», про стягнення з відповідача незаконно одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 4843,35 грн.

У судове засідання, призначене на 04.07.2017, представник позивача не з`явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Натомість до суду надійшло клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

До суду також повернулись конверти, направлені на адреси відповідача та третьої особи, із відмітками підприємства поштового зв`язку, відповідно, «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 116, 117) та про відсутність Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Арубінуст» за зазначеною адресою (а.с. 119).

Згідно з частиною восьмою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Цією ж статтею передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду справи.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи особи, які беруть у ній участь, повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Згідно з приписами пунктів 1 та 6 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Таким чином, лише у випадках встановлених законом, суб'єкт владних повноважень може звернутись до адміністративного суду з позовною заявою, поданою відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, а суд уповноважений розглядати такий позов.

Частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративними позовами суб'єктів владних повноважень, що мають на меті превентивний (попередній) судовий контроль за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських функцій можуть допустити порушення прав та свобод фізичних та/або юридичних осіб.

Як розтлумачив Верховний Суд України в ухвалі від 22.09.2015 № 21-2209а15 та постанові від 13.09.2016 у справі № 21-2969а16, пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків "превентивного" судового контролю і має розумітися та застосовуватись судами саме в такому значенні, а не як норма, що дає змогу для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Судом встановлено, що звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом обумовлено незаконним, на його думку, одержанням відповідачем допомоги по безробіттю.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Кошти, що отримані фізичною особою в якості допомоги по безробіттю, в силу приписів статті 177 Цивільного кодексу України є об'єктами цивільних прав. Таким чином, вимоги щодо стягнення з фізичної особи цих коштів як з недобросовісного набувача, мають приватно-правовий характер.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Суд звертає увагу на те, що в силу вимог частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз приписів наведених норм дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відтак, вимога про відшкодування шкоди в порядку адміністративного судочинства може пред'являтися виключно до суб'єктів владних повноважень одночасно з вимогами про визнання їх дій, бездіяльності, рішень протиправними.

У свою чергу, вимоги суб`єкта владних повноважень щодо стягнення з фізичної особи коштів в якості відшкодування витрат, понесених державою на матеріальне забезпечення внаслідок безробіття, не мають на меті превентивний (попередній) судовий контроль, передбачений частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, за своїм змістом направлені на відшкодування шкоди, завданої фізичною особою державі, а отже підлягають розгляду у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України для захисту майнових прав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 17, 35, 128, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження в адміністративній справі № 810/1283/14 за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Арубінуст», про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, закрити.

2. Копію ухвали про закриття провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Харченко С.В.