Справа № 686/5394/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/5394/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

12 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

20 березня 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати дії заступника командира роти №1 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП лейтенанта поліції Горохова М.А. незаконними та скасувати постанову АР №924873 від 18.03.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову заступника командира роти №1 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП серії АР №924873 від 18.03.2017 року про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату час та місце судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

10 липня 2017 року до Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, згідно яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 березня 2017 року лейтенантом поліції заступником командира роти №1 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП Гороховим М.А. складено постанову серії АР №924873 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Згідно вказаної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом TOYOTA Auris НОМЕР_1 та виїзжаючи на перехрестя вул. П. Мирного -пр. Миру з прибудинкової території поблизу будинку №70, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснивши рух прямо, чим порушив п. 8.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАп.

Позивач, не погоджуючись з процедурою винесення оскаржуваної постанови, звернувся з позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заступником командира роти №1 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП Гороховим М.А. при складанні постанови порушено права позивача на правову допомогу, згідно ст. 268 КУпАП, у зв'язку з чим направлено справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1 розділу 8 ПРД України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, п. 8.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: г) наказові знаки: показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи, а саме з відео фіксації з камери DM4270 та відео з реєстратора службового транспортного засобу НП України, встановлено, що позивачем дійсно порушено п. 8.4 ПДР України. Крім того, згідно відео фіксації, ОСОБА_2 не заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції при прийняті постанови від 21.04.2017 року прийшов до висновку про те, що доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджено вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, про те, з урахуванням вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про скасування постанови №АР924873 від 18.03.2017 року.

Як слідує з матеріалів справи, підставою подання адміністративного позову та підставою для скасування оскаржуваної постанови ОСОБА_2 зазначає порушення поліцейським Гороховим М.А. процедури притягнення до адміністративної відповідальності згідно КУпАП, а також відмовою у задоволенні клопотання про надання правової допомоги, чим порушив права позивача.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 213 КУпАп справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, і інші).

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Отже, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про скасування постанови про адміністративне правопорушення АР№954873 від 18.03.2017 року, оскільки судом встановлено що заступник командира роти №1 батальйону УПП у. Хмельницькому ДПП лейтенант поліції Горохов М.А діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення заступником командира роти №1 батальйону УПП у. Хмельницькому ДПП лейтенантом поліції Гороховим М.А прав позивача на отримання правової допомоги, з огляду на наступне.

При дослідженні відео фіксації, судом встановлено, що позивачем заявлено клопотання про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Розглядаючи вказане клопотання, поліцейський первино погодився відкласти розгляд справи та призначив дату на наступний день, про те позивач заперечив проти такого рішення поліцейського, після чого заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з залученням захисника, в якому останньому було відмовлено.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що суперечить ч. 2 ст. 49 КАС України, згідно якої особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Посилання позивача на ст. 268 КУпАП, яка встановлює права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалось, а постанова серії АР №924873 від 18.03.2017 року складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено ст. 258 КУпАП.

Щодо висновків суду першої інстанції про скасування постанови серії АР№924873 від 18.03.2017 року щодо ОСОБА_2 та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 222 КУпАП органи Національної поліції є уповноваженим органом(посадовою особою), які розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень 1, 2 та 3 частин статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1)визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2)зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3)зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4)стягнення з відповідача коштів;

5)тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6)примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7)примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі мав керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, направляючи справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд, діяв всупереч вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим вказана постанова підлягає скасуванню.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.