Справа № 554/602/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 липня 2017 року м. Київ К/800/23630/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в м. Полтаві Буренка Олега Михайловича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови та закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в :

27 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову серії АР №157021 від 18 грудня 2016 року про накладення адміністративного стягнення в сумі 425 грн за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правил дорожнього руху не порушував, а проїзд перехрестя вулиці Зіньківської та провулку Заячого у м. Полтави розпочав на дозволений зелений сигнал світлофора, однак закінчив маневр наприкінці перехрестя на жовтий сигнал світлофора, що не заборонено.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії АР №157021 від 18 грудня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення в сумі 425 грн за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, судами встановлено, що позивач 18 грудня 2016 року о 9 год 00 хв, керуючи автомобілем ГАЗ 330232-414 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1, після проїзду регульованого перехрестя в м. Полтаві по вулиці Зінківській та провулку Заячому, був зупинений інспектором управління патрульної поліції в м. Полтаві.

Відповідачем складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №157021 від 18 грудня 2016 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові інспектором вказано, що позивач 18 грудня 2016 року о 9 год 00 хв, керуючи автомобілем ГАЗ 330232-414 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1, проїхав регульоване перехрестя в м. Полтаві вулиці Зінківської та провулку Заячого на заборонений сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення згідно пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки з відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського встановлено, що зйомка здійснювалась на великій відстані від перехрестя вулиці Зінківської та провулку Заячого м. Полтава - приблизно 200 метрів, при цьому неможливо достовірно визначити місце розташування транспортного засобу позивача, який рухається в зустрічного напрямку по відношенню до перехрестя в момент загоряння червоного сигналу світлофора. При цьому відеозаписом чітко зафіксовано, що позивач при наближенні до нього відповідача вже переїхав перехрестя та був зупинений на відстані декілька сот метрів від нього. Крім того, моменту загоряння жовтого сигналу світлофора та його тривалості на відеозаписі взагалі не видно.

Крім того, суди виходили з того, що оскаржувана постанова не містить посилання на відповідний підпункт пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, що забороняє рух, тому не є конкретизованою щодо того, яке саме порушення ставиться позивачеві у провину - проїзд на заборонений жовтий чи червоний сигнал світлофора.

Також суди виходили з того, що пункт 16.8 Правил дорожнього руху зобов'язує водія, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказаний відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції не містить зафіксованого факту вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, оскільки він починається з того часу, коли інспектор патрульної поліції безпосередньо підходить до автомобіля позивача та починає з ним спілкування, а самого моменту вчинення позивачем порушення даний відеозапис не містить. Наданий відповідачем відеозапис події здійснений не з камери на одягу поліцейського, а з камери, розташованої в автомобілі та з нього не вбачається здійснення позивачем проїзду на заборонений сигнал світлофору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі суди виходили з того, що розгляд данного питання не входить до компетенції суду, з урахуванням можливих способів захисту порушених прав відповідно до Кодексу адміністративного судочинства, а відноситься до повноважень органу, уповноваженого розглядати справи про вказані адміністративні правопорушення в порядку Кодексу про адміністративні правопорушення.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України посилається на те, що судами не взято до уваги пункт 8.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого у разі подання світлофором або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп - лінія), дорожнім знаком 5.62 «місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів, а тому позивач своїми діями в порушення вимог пункту 2.3 Правил дорожнього руху створив загрозу безпеці дорожнього руху.

Крім того, відповідач вважає, що на відтворенні відео підтверджується вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, а саме - проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Також відповідач вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції на не дотримання інспектором поліції частини 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим не може бути взятий до уваги відео доказ, наданий відповідачем, оскільки нагрудна відеокамера поліцейського та автореєстратор не є автоматичними технічними засобами, так як вони приводяться в дію та вимикаються в ручному режимі самими поліцейськими.

Проте із вказаними доводами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України погодитись не можна з огляду на те, що судами в повній мірі встановлено всі обставини даної справи та підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вина позивача підтверджується належними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, відеозаписом, а тому суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано прийшли до висновку про задоволення позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в м. Полтаві Буренка Олега Михайловича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови та закриття провадження у справі, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець