Справа № 814/2594/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2594/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Димерлія О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області від 31.10.2016 року № 298 о/с в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції, у зв'язку з чим поновити з 31.10.2016 року лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді слідчого Корабельного відділу поліції ОСОБА_2 або на іншій рівнозначній посаді з переліку вакантних посад згідно штатного розгляду за вибором позивача; стягнути з Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року заявлений позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 298 о/с від 31.10.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.11.2016 року по 20.01.2017 року у сумі 7235,68 гривень, без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 4370 гривень. Визначено, що постанова в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого Корабельного відділу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4370 гривень підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

27.02.2016 року атестаційною комісією ГУНП в Миколаївській області ухвалено рішення про те, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

17.03.2016 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 44 о/с ОСОБА_2 було звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії від 27.02.2016 року.

29.06.2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 814/688/16, яка набрала законної сили, наказ № 44 від 17.03.2016 року визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_2 поновлено на посаді слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

26.08.2016 року, наказом ГУНП в Миколаївській області № 184 о/с, на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року, позивача поновлено на посаді слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

30.08.2016 року ОСОБА_2 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням тимчасових штатів.

31.10.2016 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 298 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Не погоджуючись із наказом відповідача про звільнення позивача із займаної посади, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводиться реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, ОСОБА_2 не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області, так і в іншому органі чи підрозділі поліції, висновкам атестаційної комісії від 27.02.2016 року раніше надано оцінку в мотивувальній частині постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року по справі № 814/688/16, як протиправним.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній задовольняючи заявлені вимоги, з огляду на викладене.

02.07.2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ, який, згідно з його преамбулою, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з пунктом 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 580-VІІІ набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) ч. 7 ст. 15 та ч. 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон опублікований 06.08.2015 року та набрав чинності 07.11.2015 року.

Згідно з пунктом 9 розділу ХІ вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 12 працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до схеми співвідношення спеціальних звань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач скористався таким правом та 07.11.2015 року був призначений на посаду слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

З наведених положень Закону України «Про Національну поліцію» чітко вбачається, що у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

При цьому, за поліцейськими, посади яких скорочуються, зберігається право бути призначеними на інші посади у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з цим, Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Така процедура визначена Кодексом законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

За викладених обставин, у наведеній частині до спірних правовідносин підлягає застосуванню вимоги Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується самим апелянтом, підставою для звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, стали накази Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.04.2016 року № 360дск, від 31.05.2016 року № 440 дск відповідно «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області», якими оголошено штати Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та перелік змін у штатах вказаного управління.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, а так само під час апеляційного розгляду справи, відповідачем не надано суду належних доказів скорочення штатів та доказів скорочення посади саме позивача.

Так, відповідачем надано перелік змін у штатах ГУ НП в Миколаївській області, в якому зазначено, що скорочуються всі посади, однак до суду не надано нового переліку посад ГУ НП в Миколаївської області, з якого б вбачалося, що відбулося саме скорочення посад ГУ НП в Миколаївській області та посада позивача в цьому переліку відсутня.

При цьому, судом апеляційної інстанції, з метою повного та всебічного розгляду справи, були витребувані наведені докази, проте відповідачем не виконані вимоги суду апеляційної інстанції.

Водночас, з наявного в матеріалах справи звіту про добір на службу та рух кадрів в Національній поліції України станом жовтень 2016 року (місяць, в якому було звільнено позивача) вбачається, що в Національній поліції України наявні такі посади, як слідчі, які неукомплектовані у повному обсязі.

В свою чергу, позивача було звільнено саме з посади слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

В поданій апеляційній скарзі посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності фактичної реорганізації чи скорочення штатів ГУ НП в Миколаївській області апелянтом також жодним чином не заперечується, що в результаті змін у штатах ГУ НП в Миколаївській області кількість працівників не зменшилось та не було скорочено посади позивача.

Так само, як під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи, відповідач не заперечив того факту, що позивачу не пропонувалися при попередженні про наступне звільнення та до фактичного звільнення інші посади в органах поліції та останній від запропонованих посад не відмовлявся.

При цьому, судом апеляційної інстанції, з метою повного та всебічного розгляду справи, були витребувані наведені докази, проте відповідачем не виконані вимоги суду апеляційної інстанції.

Разом з цим, наявним в матеріалах справи звітом про добір на службу та рух кадрів в Національній поліції України станом жовтень 2016 року (місяць, в якому було звільнено позивача) підтверджується наявність в Національній поліції України вакантних посад та неукомплектованість у повному обсязі штатів поліції.

В поданій апеляційній скарзі обґрунтовуючи свої дії в частині не пропонування позивачу будь-яких посад в органах поліції та відповідно наявності підстав для звільнення позивача із займаної посади апелянт послався на висновок атестаційної комісії від 27.02.2016 року про невідповідність позивача займаній посаді, який, на думку апелянта, є чинним, оскільки рішенням суду у справі № 814/688/16 було лише скасовано наказ про звільнення позивача на підставі цього висновку, а не сам висновок атестаційної комісії.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки атестація поліцейського - це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося у березні 2016 року, є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. В зв'язку з чим, оскарження позивачем наказу про звільнення, є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року по адміністративній справі № 814/688/16, не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача, а й надано оцінку підставам звільнення - процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року у наведеній частині залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року.

Колегія суддів враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили - має преюдиціальне значення, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України (обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини), а відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Тобто, зазначене судове рішення є обов'язковим для суду, в силу зазначених положень ч. 1 ст. 72 та ст. 255 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач під час оскаржуваного звільнення позивача необґрунтовано взяв до уваги висновки атестаційної комісії від 03.03.2016 року.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звільнення працівника у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Під час розгляду справи відповідач, суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування не надав доказів скорочення штатів Головного управління Національної поліції в Миколаївські області та посади позивача, доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби, навіть, при витребуванні судом апеляційної інстанції таких доказів та надання відповідачу часу для їх представлення суду.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 року № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічні вимоги містить ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади та наявність підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції було помилково визначено розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, з огляду на викладене.

Так, обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, перед звільненням, позивач відпрацював наступні два повні місяці: вересень, жовтень 2016 року, останній робочий день 31.10.2016 року.

Згідно витребуваної судом апеляційної інстанції довідки про грошове утримання позивача від 14.07.2017 року, грошове забезпечення позивача за вересень 2016 року (22 робочих днів) складає 4370 грн., жовтень 2016 року (20 робочий днів) складає 4370 грн.

Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 208,10 грн.

Таким чином, враховуючи, що кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача з 01.11.2017 року по дату винесення судом першої інстанції рішення включно складає 57 днів, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 11861,70 грн.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 201 КАС України, підлягає зміні з викладенням абзаців 5, 6, 7 її резолютивної частини в новій редакції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року - змінити, виклавши абзаци четвертий, п'ятий та шостий її резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області () на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2016 року по 20.01.2017 року у розмірі 11861 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 70 коп.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.».

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Димерлій