Справа № 805/5016/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року справа №805/5016/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року по справі №805/5016/16-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_3 до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення на час вимушеного прогулу за період з 22.04.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 6612,60грн., одноразової грошової допомоги в розмірі 5610грн., середнього грошового забезпечення за два місяці в розмірі 5265грн., компенсації за невикористану відпустку, зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день винесення рішення по справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення на час вимушеного прогулу за період з 22.04.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 6612,60грн., одноразової грошової допомоги в розмірі 5610грн., середнього грошового забезпечення за два місяці в розмірі 5265грн., компенсації за невикористану відпустку, зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день винесення рішення по справі..

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2015 року по 06.11.2015 року у розмірі 6524,36 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів); стягнуто одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 5610,33 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів); стягнуто компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3720,42 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів); зобов'язано виплатити середнє грошове забезпечення у розмірі 10906,32 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано положення ч.4 п.2 постанови Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Судом першої інстанції одноразову грошову допомогу розраховано виходячи з середньомісячного грошового забезпечення позивача на момент звільнення, що суперечить статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно наказу МВС України від 30.06.2005 №501 «Про скасування окремих наказів МВС України з питань грошового забезпечення та заробітної плати» особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, у встановлених випадках виплачується грошова допомога у відповідному відсотку місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому в розрахунок включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо) у розмірах, що були їм встановлені на день звільнення зі служби. Відповідач вважає, що оскільки позивач фактично не працював і отримував грошове забезпечення за період часу з 22.04.2015 року по 06.11.2015 року, то для розрахунку середньомісячної заробітної плати для виплати компенсації за невикористану відпустку слід застосовувати норми ч.З п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р., а саме: ...«у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата». Оскільки на день звільнення 06.11.2015 року позивачу не встановлено конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, преміювання, при обчисленні одноразової грошової допомоги взято лише розміри посадового окладу позивача, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, які затверджені наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 року. Відповідач вважає, що спеціальним законодавством, яке розповсюджується на спірні правовідносини не передбачено право звільненого працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України. Суд першої інстанції також не врахував, що у листопаді 2015р. позивачу було сплачено 1558,80 грн. компенсації за невикористану відпустку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу у Краснолиманському міському відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 27.02.2014 року по 06.11.2015 року.

Наказами МВС України від 11.08.2014 року №879 та від 26.08.2014 року №1667о/с у відповідності до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2015 року по справі №808/7602/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014 року та наказ №1667 о/с від 26.08.2014, поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області 11.08.2014 року, стягнуто з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.08.2014 по 21.04.2015 у розмірі 21724 грн. 62 коп.

На виконання наведеного судового рішення наказом від 03.11.2015 року ГУМВС України в Донецькій області №331о/с позивача поновлено на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 27 серпня 2014 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №354о/с згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено у запас Збройних Сил з 06 листопада 2015 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

В період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року позивач не працював.

Позивач 19.11.2015 року звернувся до Краснолиманського МВ із заявою щодо виплати на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.04.2015 року по 02.11.2015 року.

Листом від 08.12.2015 року відповідач повідомив позивача про те, що компенсація за невикористану відпустку та грошове забезпечення за період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року виплачені на користь позивача у повному обсязі. Також, в даному листі зазначено, що вихідна допомога буде виплачена в найближчий час, якщо це передбачено діючим законодавством.

Згідно довідки від 22.11.2016р. Краснолиманським МВ здійснено нарахування та виплату позивачеві: - компенсації грошового забезпечення за період з 22.04.2015 року по 03.11.2015 року в розмірі 10309,65грн. та з 04.11.2015 року по 06.11.2015 року 214,95грн.; з розрахунку: оклад - 750,00 грн., оклад за звання - 110,00 грн., за вислугу років 25% - 215,00 грн., надбавка за виконання особо важливих завдань 50% - 537,50 грн.; - компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік в кількості 29 доби нараховано та виплачено в сумі 1558,80 грн.; - грошове забезпечення за останній місяць перед звільненням: оклад - 750,00 грн.; оклад за звання - 110,00 грн.; за вислугу років 25% - 215,00 грн.; надбавка за виконання особово важливих завдань 50% - 537,50 грн., вислуга років для виплати вихідної допомоги - 11 років; - вихідна допомога при звільненні виплачена в грудні 2015 року в сумі 8 868,75 грн.

Вихідна допомога при звільненні, компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік та грошове забезпечення за період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року були виплачені позивачеві у грудні 2015 року.

Відповідно до платіжного доручення №12 від 23.03.2015 року позивачу виплачено суму середнього грошового забезпечення за період з 22.04.2015 року по 03.11.2015 року (проведено банком 24.03.2015 року).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Факт наявності у позивача права на виплату йому грошового забезпечення за період з з 22.04.2015 року по 06.11.2015 року, компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової виплати при звільненні не є спірним між сторонами. Спірним є порядок обчислення середнього заробітку для визначення розміру наведених виплат.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно п.2 якої чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Відповідно до п.п. "є" та "л" п. 1 Порядку № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата визначено у розділі 2 цього Порядку, за приписами п.2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, останніми двома календарними місяцями служби позивача, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (незаконне звільнення з органів внутрішніх справ у серпні 2014 року), є червень, липень 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним визначення судом першої інстанції суми грошового забезпечення за спірний період виходячи із середньої заробітної плати позивача за червень-липень 2014 року.

Посилання відповідача на приписи абз. 4 п. 2 Порядку №100 колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки абз. 1, 3 п. 2 Порядку №100 чітко передбачено обчислення виплат за певну кількість календарних місяців роботи залежно від події, з якою пов'язана відповідна виплата, тоді як відповідач тлумачить наведені норми без врахування такої залежності. Крім того, згідно до абзацу 6 цього пункту час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні приписи містяться в п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. № 393 (чинної у спірний період).

У відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вихідна допомога при звільненні була нарахована в розмірі 8868,75 грн.виходячи тільки з окладу - 750,00 грн.; окладу за звання - 110,00 грн.; за вислугу років 25% - 215,00 грн.; надбавки за виконання особово важливих завдань 50% - 537,50 грн.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку, розмір грошової допомоги слід визначати виходячи із середньої заробітної плати позивача за останні 2 календарні місяці роботи червень-липень 2014 року, а тому правомірно задоволено позов в цій частині.

Посилання відповідача на Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 30 червня 2005 року № 501 «Про скасування окремих наказів МВС України з питань грошового забезпечення та заробітної плати» колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки останні були скасовані п.7 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499.

Порядок надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ урегульовано розділом VI Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року N 114 (далі - Положення № 114), п.52 якого визначено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 цього Положення особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, невикористана відпустка позивача за 2015 рік становить 29 діб, за які відповідачем було виплачено компенсацію в сумі 1558,80 грн.

У п.2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Відповідно до п.7 цього Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку повинен здійснюватись виходячи із грошового забезпечення за фактично відпрацьований період березень- липень 2014 року, що передував звільненню позивача, а тому правомірно задоволено позов в цій частині.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ті обставини, що при здійсненні розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку судом першої інстанції не було враховано сплачену позивачу у листопаді 2015р. суму 1558,80 грн., колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведене не позбавляє права відповідача на звернення до суду з заявою про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні у відповідності до вимог ст..169 КАС України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ (чинний у спірний період) передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" та Інструкцією Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ .

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно застосовано до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, а тому доводи апеляційної скарги не прийнято до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року по справі №805/5016/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року по справі №805/5016/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

М.Г. Сухарьок