Справа № 815/3239/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3239/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 год. 48 хв.

12 липня 2017 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Гуманенка О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Заратуйченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.06.2017р. №, , , , , , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийнятою Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 № Ф , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнятого Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 року № , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.06.2017р. №, , , , , , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийнятою Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 № Ф , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнятого Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 року № .

Ухвалою суду від 21 червня 2017 року відкрито провадження по справі.

До судового засідання 12.07.2017 р. з'явився представник позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в тому числі, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові (т. 1, а.с. 3-9).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності позивача у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують здійснення господарських операцій з ТОВ «Квадро», ТОВ «Апус», ТОВ «Парктур» та ТОВ «Адіс-Мотор», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних рішень.

Представник відповідача до судового засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, в тому числі, посилаючись на письмові заперечення на адміністративний позов (т. 2 а.с. 17-20).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення учасників процесу, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до акту перевірки № 480/15-32-13-05/НОМЕР_10 від 30.05.2017 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебуває на обліку в Білгород-Дністровській ОДПІ ГУ ДФС з 21.05.2007 р. за № 13658 як платник податків на загальній системі оподаткування та є платником податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, зареєстрований як фізична особа підприємець у Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Державної реєстраційної служби України, дата та номер запису в єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: від 18.05.2007 р. № 2004876, код основного виду діяльності 31.01. виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, категорія стахувальника 211, клас професійного ризику 23 (а.с. 28-54).

Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст. 75, пп.80.2.7 п. 80.2 ст. 80 , п.82.3 ст. 80 ПК України, згідно наказу № 1419 від 12.05.2017р. проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10) з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі з тими, яким встановлено випробування, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, за наслідками вказаної перевірки складено довідку про відсутність порушень вимог чинного законодавства з боку позивача (т.1, а.с. 20-27).

Крім того, Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно до вимог ст. 77 ПК України, ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу № 1137 від 19.04.2017р., відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на другий квартал 2017 року проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено акт № 480/15-32-13-96 від 30.05.2017р. (т.1, а.с. 28-54), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.5 ст. 177 ПК України, в наслідок чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами щорічного декларування за період, що перевірявся, у сумі 102881,96 грн., в тому числі за 2014 рік у сумі 18091, 23 грн. за 2015 рік у сумі 45444,51 грн., за 2016 рік у сумі 39346,22 грн.;

п. 162.1 ст. 162, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп.177.2 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в наслідок чого встановлено заниження податкового зобов'язання з військового збору з підприємницької діяльності з період, що перевірявся, у сумі 7190,30 грн., у тому числі за період за 2015 рік у сумі 3911, 44 грн., за 2016 рік у сумі 3278,86 грн.;

пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, ст. 51, п.176.2 ст. 176 ПК України, в наслідок чого встановлено несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за другий квартал 2014 року по строку 09.08.2014р.;

п.2 ст.7, п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого встановлено заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 180425,47 грн., в тому числі за 2014 рік на 41851,00 грн., за 2015 рік у сумі 90484,60 грн., за 2016 рік у сумі 48089,87 грн.;

п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого встановлено порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних;

п. 198.1 с. 198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період, що перевірявся, у сумі 125737 грн., в тому числі за лютий 2014року на 2699 грн., квітень 2014р. на 6376 грн., травень 2014р. на 1000 грн., червень 2014 р. на 2728 грн., липень 2014р. на 2309 грн., серпень 2014р. на 700 грн., вересень 2014р. на 3409 грн., жовтень 2014р. на 5135 грн., листопад 2014 р. на 9051 грн., грудень 2014р. на 2539 грн., лютий 2015р. на 1842 грн., березень 2015р. на 14057 грн., квітень 2015р. на 574 грн., травень 2015 р. на 750 грн., червень 2015р. на 2874 грн., жовтень 2015р. на 2 476 грн., листопад 2015р. на 5597 грн., грудень 2015р. на 14728 грн., лютий 2016р. на 2582 грн., березень 2016р. на 10080 грн., квітень 2016р. на 3555грн., травень 2016р. на 3701 грн., липень 2016р. на 2622 грн., серпень 2016р. на 8728 грн., вересень 2016 р. на 2700 грн., жовтень 2016р. на 3380 грн., листопад 2016р. на суму 2414 грн., грудень 2016р. на 7131 грн.;

п.44.1 ст. 44 ПК України, внаслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства.

На підставі акту перевірки № 480/15-32-13-96 від 30.05.2017р. відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1022881,96 грн. (т.1, а.с. 10);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. за платежем - податок на доходи фізичних осіб (т.1, а.с. 11);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 25720,49 грн. за платежем - податок на доходи фізичних осіб (т.1, а.с. 12);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - військовий збір у розмірі 7190,30 грн. (т.1, а.с. 13);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1797,58 грн. за платежем - військовий збір (т.1, а.с. 14);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 125737 грн. (т.1, а.с. 15);

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 31434,25 грн. за платежем - податок на додану вартість (т.1, а.с. 16).

податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017р. № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (т.1, а.с. 19).

Крім того, 13.06.2017 р. відповідачем винесено вимогу про сплату боргу № Ф , якою визначено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 180425,47 грн. (т.1, а.с. 17); та прийнято рішення № від 13.06.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 180425,47 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим застосовано штрафні санкції у розмірі 35461,21 грн. (т.1, а.с. 18).

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат у сумі 96348,65 грн. у 2014р., у сумі 260762,55 грн. у 2015р., у сумі 218590,15 грн. у 2016р. (сплата за допоміжні матеріали, деталі для меблів) за наслідками господарських операцій з ТОВ «Квадро», ТОВ «Апус». Зазначені висновки контролюючий орган обґрунтував тим, що у видаткових накладних не ідентифікований товар; у підприємця відсутні первинні документи, які підтверджують його використання у виробництві та збиранні меблів; аналізом можливості виконання позивачем операцій з виробництва та збирання меблів встановлено, що зазначені операції за змістом і технологічною специфікою передбачається необхідність наявності трудового ресурсу (використання праці найманих осіб).

Згідно з пунктом 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:

-Витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектующих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів , запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премії, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно - правового характеру, будь - яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно - експлуатаційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з ч.2 ст.3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено під час проведення перевірки, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10) є: Код КВЕД 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (основний); Код КВЕД 31.02 Виробництво кухонних меблів; Код КВЕД 31.09 Виробництво інших меблів; Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; Код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.65 Оптова торгівля офісними меблями; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 28-54).

Судом встановлено, що 14.02.2014р. між ТОВ «Квадро» (продавець) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 5-14, відповідно до п.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю ДСП, ДВП, фурнітуру, готову продукцію та інші матеріали для виробництва меблів в асортименті, в кількості та по ціні рахунків-фактур та видаткових накладних (т.1, а.с. 73-75).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних (т.1, а.с. 77-122).

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано засвідчені копії видаткових накладних (т.1, а.с. 125-156).

15.01.2014р. між ПП «АПУС» (продавець) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 15-14, відповідно до п.1 якого продавець зобов'язується передати покупцю у власність продукцію: OSB, ДСП, фанеру ФК, МДФ, ДВП, ЛДСП, деталі меблів, меблі корпусні та інші меблі у термін та на умовах, визначених цим договором (т.1, а.с. 157-160).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних (т.1, а.с. 161-202).

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано засвідчені копії видаткових накладних (т.1, а.с. 203-230).

На підтвердження факту оплати за наслідками господарських операцій з вищевказаними контрагентами позивачем надано засвідчені копії банківських виписок (т.1, а.с.232-246; т.2, а.с. 2-35).

Як встановлено з наявних у справі документів, позивач здійснює постачання готових меблів для офісного використання саме з сировини, яку для цієї мети придбавав у контрагентів ПП «АПУС» та ТОВ «Квадро». Так, на підтвердження факту використання придбаного у контрагентів ПП «АПУС» та ТОВ «Квадро» товару у власній господарській діяльності позивачем надано засвідчені копії договорів купівлі-продажу (т.2, а.с. 212-245), договору постачання офісного обладнання; видаткових накладних, довіреностей (т.2, а.с. 246-251; т. 2, а.с. 37-172).

Судом встановлено, що у своїй господарській діяльності позивач використовує: офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та складське приміщення за адресою: АДРЕСА_4; складське приміщення за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується засвідченими копіями договорів оренди (суборенди) (т.2, а.с. 174-210).

Враховуючи зазначені вище приписи чинного законодавства, судом під час розгляду справи перевірено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку.

Враховуючи, що відповідачем не доведено, зазначених в акті перевірки висновків про заниженя позивачем чистого оподатковуваного доходу за період, що перевірявся, висновки про порушення позивачем в тому числі п. 162.1 ст. 162, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп.177.2 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України; п.2 ст.7, п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно акту перевірки, за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. ФОП ОСОБА_3 задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 644377 грн. (т.1, а.с. 44).

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. встановлено його завищення на загальну суму 131813 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем до складу податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість згідно податкових накладних, отриманих від: ТОВ «Квадро» за наслідками господарських операцій з придбання деталей для меблів; ТОВ «Адіс-Мотор» за послуги з ремонту та обслуговування автомобілю; ТОВ «Парктур» за послуги проживання; ТОВ «Апус» за наслідками господарських операцій з придбання ДСП та фанери.

Господарські правовідносини позивача з контрагентами ТОВ «Квадро» та ТОВ «Апус» досліджено судом, про що зазначалось вище.

На підтвердження факту здійсненя господарських операцій з ТОВ «Парктур» позивачем надано засвідчені копії: податкової накладної № 2361 від 28.02.2014р., податкової накладної № 39 від 03.22.2014р. (т.3, а.с. 1-2).

На підтвердження факту здійсненя господарських операцій з ТОВ «Адіс-Мотор» позивачем надано засвідчені копії: акта виконаних робіт № РС-0001592 від 13.02.2014р., податкових накладних (т.3, а.с. 3-5). В матеріалах справи містяться копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - вантажного фургону, ремонт якого здійснено ТОВ «Адіс-Мотор», посвідчення водія (т.3, а.с. 3-7).

Суд не бере доводи відповідача про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Парктур» та ТОВ «Адіс-Мотор», в зв'язку з відсутністю договорів, укладених між ними, та вважає за необхідне зазначити, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 03.11.2015р. № 21-1499а15, в якій зазначено, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Крім того, згідно ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п. 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

За змістом акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновки, що договори укладені між ФОП ОСОБА_3 з вищевказаними підприємствами не спричиняють реального настання правових наслідків.

Відтак, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податків дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (послуг) в межах господарської діяльності.

Водночас, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання правочинів недійсними.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позивачем виконано зобов'язання за договорами, укладеними з вищезазначеними контрагентами, а саме: прийнято товар та сплачено грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи, які містять всі необхідні реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками, тобто відповідають вимогам п. 201.1 та п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що свідчить про реальність господарських операцій по виконанню зазначених договорів.

Суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували викладені в акті висновки, відповідачем не надано.

Актом перевірки позивача підтверджується надання останнім відповідачу первинної документації щодо господарських операцій з вищевказаними суб'єктами господарювання. При цьому протилежного не доведено відповідачем, невідповідність зазначеної документації нормам Податкового кодексу України відповідачем не встановлено, недійсність первинних документів позивача згідно з чинним законодавством не встановлено.

Відповідачем не надано до суду акту, складеного у довільній формі (як того вимагає Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 р.), що засвідчував би такі факти ненадання (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації ФОП ОСОБА_3.

Так, включена позивачем до складу податкового кредиту оспорювана сума податкового кредиту на відповідну дату була підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними, які оформлені та зареєстровані з дотриманням вимог п.201.1 ст.201 ПК України.

Відповідачем не спростовано, що на момент складення податкових накладних за періоди, що перевірялись, вищевказані контрагенти позивача були зареєстровані як платники ПДВ та відповідно мали право на складання податкових накладних.

Окрім того, суд враховує, що позивачем надано документи, що підтверджують пов'язаність здійснених витрат з господарською діяльністю, подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

З урахуванням вищевказаних норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями, без належного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентами правочинів, заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами щорічного декларування за період, що перевірявся, у сумі 102881,96 грн., в тому числі за 2014 рік у сумі 18091, 23 грн.. за 2015 рік у сумі 45444,51 грн., за 2016 рік у сумі 39346,22 грн.; заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період, що перевірявся, у сумі 125737 грн.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України», зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

З огляду на зазначене суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 13.06.2017р. №, , , , , , , , вимога про сплату боргу № Ф від 13.06.2017 року, рішення № від 13.06.2017 року є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Так, згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, суд відзначає, що хоча ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень (а саме таким є предмет даного спору) обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного, проте, це не звільняє й інші сторони адміністративного процесу від обов'язку доказування в інших аспектах, а зокрема, позивач, стверджуючи про реальність своєї господарської діяльності, також повинен довести такі обставини належними й допустимими доказами, - що в результаті надасть суду можливість ухвалити законне рішення, яке базуватиметься на повно й достовірно встановлених обставинах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі 5116,69 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ФОП ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 5116,69 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159-164, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.06.2017р. №, , , , , , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийнятою Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 № Ф , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнятого Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017р. №, , , , , , , .

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплати боргу (недоїмки) прийняту Головним управлінням ДФС в Одеській області № Ф від 13.06.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13.06.2017 року № .

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10) судові витрати у розмірі 5116,69 грн. (п'ять тисяч сто шістнадцять гривень 69 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.07.2017 р.

Суддя: Тарасишина О.М.

.