Справа № 638/6183/17
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/6183/17
Провадження № 2-а/638/427/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Подус Г.С., розглянувши в порядку скороченого провадження у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії ,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови їй в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року та обмеження розміру щомісячного довічного утримання - 10740 грн. в період 01-04 січня 2017 року.

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови їй в здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/38 від 09.03.2017 року та №03-55/43 від 10.03.2017 року.

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 17 вересня 2016 року, виходячи з розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 28444 грн. 16 коп., на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/38 від 09.03.2017 року, а з 01.12.2016 року виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді- 31249 грн. 16 коп. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/43 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у розмірі 640 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є суддею Апеляційного суду Харківської області у відставці на підставі Постанови Верховної Ради України №1514-VIII від 08 вересня 2016 року. Перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне грошове утримання судді, у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. 09.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, жодної відповіді отримано не було. 27.02.2017 року позивач звернулася до відповідача повторно.

Листом №77/Ш-11 від 07 березня 2017 року відповідачем вимоги було задоволено частково, а саме у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року їй було відмовлено. Дії відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання позивач вважає неправомірними.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, подав суду письмові заперечення, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є суддею Апеляційного суду Харківської області у відставці на підставі Постанови Верховної Ради України №1514-VIII від 08 вересня 2016 року. Перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне грошове утримання судді, у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. 09.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання, жодної відповіді отримано не було. 27.02.2017 року позивач звернулася до відповідача повторно.

Листом №77/Ш-11 від 07 березня 2017 року відповідачем вимоги було задоволено частково, а саме у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року їй було відмовлено. Дії відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання позивач вважає неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI). Так, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

01 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовані питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом Х Закону № 2453-VІ визначено статус судді у відставці. Зокрема, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VIпорядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VIзвузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді розрахунковою складовою є розмір грошового утримання судді, що дорівнює розміру його суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, при збільшенні розміру суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді перерахунку підлягає розмір щомісячного довічного утримання судді, для приведення його у відповідність з вимогами ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є протиправними.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6-14,86,94,159,161,Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови їй в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року та обмеження розміру щомісячного довічного утримання - 10740 грн. в період 01-04 січня 2017 року.

Визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови їй в здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/38 від 09.03.2017 року та №03-55/43 від 10.03.2017 року.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 17 вересня 2016 року, виходячи з розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 28444 грн. 16 коп., на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/38 від 09.03.2017 року, а з 01.12.2016 року виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 31249 грн. 16 коп. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/43 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя