Справа № 759/3359/17
Суддя: Войтенко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3359/17
пр. № 2-а/759/170/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, в якому просив визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправними; зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і вплатити 4730 (чотри тисяці сімсот тридцять» гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеною частиною 1 ст. 28 «Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та ст.. 7 Закону країни «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є учасником бойових дій, що дає йому право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 12 цього Закону передбачено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем виплачено таку допомогу в меншому розмір - 920 грн.

У відповідь на звернення позивача до відповідача щодо розміру виплати, останній повідомив, що виплату здійснено в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги», передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «;Про жертви нацистських переслідувань».

Зазначає, що в порушення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Конституції України виплата одноразової грошової допомоги в 2016 році була здійснена не в повному обсязі, що і змусило його звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.05.2017 року відкрито скорочене провадження в справі, у якій роз'яснено відповідачу, що у разі невизнання адміністративного позову, він упродовж десяти календарних днів з дня отримання даної ухвали, може подати заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування та повідомлено, що справа у порядку скороченого провадження буде розглянута не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

06.07.2017 року відповідач направив до суду заперечення проти позову, вважає його безпідставним та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що виплату грошової допомоги позивачу проведено відповідно до діючого законодавства.

Зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги», щорічна грошова допомога до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн. була проведена відповідно до діючого законодавства. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову та застосувати статті 99 і 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року (а.с. 6).

Відповідно до листа начальника Управління соціального захисту населення № 463 від 26.01.2017 року, позивачу на його звернення було повідомлено, що разова грошова допомога у 2016 році, виплачена йому, як учаснику бойових дій 01.09.2016 року, відповідно до чинного законодавства України складала 920,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 13-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Позивач отримав щорічну одноразову допомогу до 05 травня за 2016 рік в розмірі 920,00 гривень, тобто щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виплата щорічної разової грошової допомоги за 2016 р. проведена відповідачем відповідно до діючого законодавства.

Посилання позивача на протиправність дій відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з боку Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради не було допущено протиправних дій щодо позивача.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як орган виконавчої влади, діяв в межах своїх повноважень і ніяким чином не порушував права та законні інтереси позивача.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що дії відповідача відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 19, 46, 95 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року), рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, постановою КМ України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст. 7, 71, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя Ю.В. Войтенко