Справа № 826/26861/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Агропросперіс Банк» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 06 липня 2015 року та № від 06 жовтня 2015 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 11 листопада 2016 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у період з 20 квітня по 20 травня 2015 року відповідачем було проведено перевірку позивача, за результатами якої 11 червня 2015 року складено акт № 531/26-54-22-03/35590956 про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Астра Банк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

На підставі акту перевірки відповідачем 06 липня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- за № форми «П», яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 861 649 грн., задекларованого у податковій декларації за 2014 рік (реєстр. № від 09 лютого 2015 року);

- за № (форми «Р»), яким позивачу визначено до сплати суду грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 29 654 883 грн.

Після оскарження позивачем даних податкових повідомлень - рішень у адміністративному порядку, відповідачем додатково було проведено перевірку позивача, за результатами якої 14 вересня 2015 року складено акт № 825/26-54-22-03/26051650.

На підставі даного акту перевірки, відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 06 липня 2015 року залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення № від 06 липня 2015 року скасовано в частині збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 13 102 077 грн. та застосованих штрафних санкцій у розмірі 3 275 520 грн., та в іншій частині залишено без змін.

06 жовтня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток банківських організацій у розмірі 13 277 286 грн. (в тому числі за основним платежем - 10 621 829 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2 655 457 грн.).

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення № від 06 липня 2015 року і № від 06 жовтня 2015 року незаконними, звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати такі рішення відповідача повністю.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як убачається з наявних матеріалів справи, між ПАТ «Астра Банк» (як продавцем) і ПАТ «Дельта Банк» (як покупцем) був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги від 19 березня 2014 року (далі - договір від 19 березня 2014 року), за умовами якого позивач продав (відступив) свої права вимоги як кредитора до позичальників за кредитними договорами (за переліком наведеним в додатку І до цього договору) на користь ПАТ «Дельта Банк» за загальною купівельною ціною у розмірі 28 479 032, 48 грн. Згідно змісту цього договору ПАТ «Астра Банк» був першим кредитором за зазначеними зобов'язаннями.

Права вимоги від позивача до ПАТ «Дельта Банк» передані згідно акту приймання-передачі прав вимоги до договору від 19 березня 2014 року.

Сума коштів у розмірі 28 479 032, 48 грн. згідно наданої представником позивача банківської виписки по особовому рахунку ПАТ «Астра Банк» отримана позивачем від ПАТ «Дельта Банк» 19 березня 2014 року.

Фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення становив 29 366 200 грн.

Дані операції були відображені позивачем у своєму податковому обліку.

Відповідач зазначав, що позивач мав у відповідності до п. 153.5 ст. 153 ПК України включити до складу інших доходів суму заборгованості по кредитних договорах у розмірі 29 366 200 грн., що погашається внаслідок відступлення вимоги за договором від 19 березня 2014 року, але відніс їх до складу витрат.

Відповідно до положень абз. 1 і 2 п. 153.5 ст. 153 розд. ІІІ ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, витратами звітного періоду визнається зменшення активів чи збільшення зобов'язань, яке призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за виключенням його вилучення і розподілу власниками), обов'язкова умова - такі витрати можуть бути достовірно визначені.

Таким чином, з наведених положень (стандартів) бухгалтерського обліку можна зробити висновок про те, що у бухгалтерському обліку доходів та витрат переведення права вимоги повинен визнаватися тільки фінансовий результат від проведення такої операції у вигляді прибутку чи збитку.

Так, судом встановлено, що ПАТ «Астра Банк», як перший кредитор, до складу витрат у податковому обліку віднесло суму 29 366 200 грн. у розмірі заборгованості за фінансовим кредитом за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення, а до складу доходів включило: суму коштів, отриману від такого відступлення, у розмірі 28 479 032 грн. та різницю між сумою фактичної заборгованості по фінансовим кредитам і купівельною ціною відступлених прав вимоги - 887 167, 52 грн.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач правильно застосував положення п. 153.5 ст. 153 ПК України. Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року № К/800/65922/13, а тому висновки акту перевірки від 14 вересня 2015 року в цій частині спростовуються нормами чинного законодавства.

Стосовно правомірності та обґрунтованості позиції відповідача про завищення позивачем витрат в 2013 році у зв'язку з формуванням страхового резерву в частині суми 26 578 886 грн. суд зазначає наступне.

Так, у 2013 році Банк сформував страховий резерв для покриття можливих втрат за виданими ним кредитами та включив страховий резерв до складу витрат. В поданій податковій декларації з податку на прибуток за 2013 рік позивач відобразив у ряд. 05.5.1 ряд. 05.5 Додатку ОВ до такої декларації витрати на суму страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому ст. 159 розд. ІІІ ПК України, в тому числі суми страхових резервів, сформованих за всіма видами кредитних операцій, у розмірі 26 578 886 грн.

В подальшому ПАТ «Астра Банк», як продавець, уклало з ПАТ «Дельта Банк» (покупцем) нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, згідно з яким позивач продав права вимоги за кредитними договорами, включаючи кредити, під які було сформовано страховий резерв у сумі 26 578 886 грн.

Керуючись п. 159.2.3 п. 159.2 ст. 159 ПК України, після відступлення відповідної заборгованості ПАТ «Дельта Банк» за договором від 02 грудня 2013 року, позивач включив всю суму надлишкового страхового резерву, яка включає, зокрема, суму резерву у розмірі 26 578 886 грн., до складу оподатковуваних доходів (ряд. 02.6 додатку ОД до декларації за 2013 рік).

У відповідності до пп. 138.1.1 п. 138.1, пп. 138.10.4 п. 138.10, п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп.пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, в тому числі витрати банківських установ, до яких, зокрема, відносяться суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому ст. 159 цього Кодексу.

Також, до складу інших витрат включаються інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому ст. 159 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами врегульовані у п. 152.9 ст. 159 ПК України

Пунктом 159.2 ст. 159 цього Кодексу визначено, що банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України.

Розмір страхового резерву, що створюється за рахунок збільшення витрат фінансової установи, не може перевищувати: для банків - 20 відсотків (на період з 1 квітня 2011 року до 1 січня 2013 - 30 відсотків) суми заборгованості за всіма видами операцій, зазначених у пп. 159.2.1, а саме: суми непогашеної основної суми боргу та нарахованих процентів і комісій, а також суми наданих гарантій на останній робочий день звітного податкового періоду.

У разі якщо за результатами звітного податкового періоду сукупний розмір страхового резерву, сформованого згідно з пп.пп. 159.2.1 і 159.2.2 п. 159.2 цієї статті, зменшився (крім випадків його зменшення внаслідок відшкодування банком безнадійної заборгованості позичальника в установленому законодавством порядку за рахунок страхового резерву кредитора та зменшення нормативу формування резерву згідно із законодавством), надлишкова сума страхового резерву, яка включена до витрат, спрямовується на збільшення доходу банку за результатами такого звітного періоду.

Методика формування банками страхових резервів закріплена в Положенні про порядок Формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженому постановою правління Національного банку України № 23 від 25 січня 2012 року.

Так, зі змісту наведених норм права убачається, що страховий резерв формується та списується банком самостійно з метою визначення можливих втрат (збитків) невиконання боржником/контрагентом зобов'язань шляхом здійснення оцінки ризиків їх невиконання (неналежного виконання).

У відповідності до положень постанови правління Національного банку України № 124 від 19 березня 2003 року «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» формою звітності, що передбачає надання даних про формування резервів для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків відповідно до вимог Положення № 23 є форма № 604 «Звіт про формування резерву на відшкодування можливих втрат за кредитними операціями».

Вказана форма статистичної звітності містить інформацію про суму фактичного резерву, оцінку ризику та суму відхилень. Таким чином, наявність даних звітності банку за формою № 604 на відповідні дати достатньо для того, щоб встановити факт та розмір сформованого страхового резерву та суму відхилень (за наявності таких).

На підтвердження формування суми страхового резерву в 2013 році позивачем до перевірки були надані наступні документи: рішення Кредитного комітету Банку щодо затвердження сум сформованого резерву від 29 березня 2013 року та відомості щодо формування резерву на можливі втрати за кредитними операціями Банку станом на 1 квітня 2013 року; рішення Кредитного комітету Банку щодо затвердження сум сформованого резерву від 27 червня 2013 року та відомості щодо формування резерву на можливі втрати за кредитними операціями Банку станом на 1 липня 2013 року; рішення Кредитного комітету Банку щодо затвердження сум сформованого резерву від 30 вересня 2013 року та відомості щодо формування резерву на можливі втрати за кредитними операціями Банку станом на 1 жовтня 2013 року; рішення Кредитного комітету Банку щодо затвердження сум сформованого резерву від 31 грудня 2013 року та відомості щодо формування резерву на можливі втрати за кредитними операціями Банку станом на 1 січня 2014 року; статистичну звітність банку - форму № 604 «Звіт про формування резерву на відшкодування можливих втрат за кредитними операціями» станом на 01 квітня 2013 року, 01 липня 2013 року, 01 жовтня 2013 року та 01 січня 2014 року; виписки по рахунках бухгалтерського обліку 1590 «Резерв під заборгованість інших банків», 2400 «Резерв під заборгованість за кредитами, які надані клієнтам», 2401 Резерви під кредити, які надані клієнтам та оцінюються на портфельній основі», 3690 «Резерви за виданими зобов'язаннями».

Проаналізувавши ці документи судом встановлено, що вони містять розрахунки розміру резервів за кредитами із зазначенням суми відхилення між розрахунковою сумою страхового резерву та сумою фактичного сформованого резерву. У зв'язку з цим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в ході перевірки позивач надавав відповідачу всі необхідні документи, які дозволяють встановити факт та розмір сформованого страхового резерву та, відповідно, підтвердити право позивача на витрати за сформованим страховим резервом.

Що стосується доводів відповідача про те, що Банк не надав до перевірки кредитної документації (кредитних справ), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки оригінали таких справ були передані ПАТ «Дельта Банк» в порядку, встановленому ст. 517 ЦК України, що зобов'язує первісного кредитора у зобов'язанні передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, які передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, при укладанні договору від 02 грудня 2013 року.

Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ревізори-інспектори), які безпосередньо проводили позапланову перевірку позивача та не заперечували той факт, що під час проведення позапланової перевірки позивача вони були ознайомлені зі змістом договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, за яким права вимоги за заборгованістю були передані ПАТ «Дельта Банк», в тому числі в частині суми сформованого у 2013 році страхового резерву, та законність операцій за таким договором не заперечували.

Також суд враховує те, що повноваження щодо здійснення контролю за додержанням банківського законодавства, в тому числі в частині правильності застосування методики формування банками страхових резервів, закріпленої в Положенні № 23, належать Національному банку України.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, інспекційні перевірки банків з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України, здійснюються лише уповноваженими особами Національного банку України.

Судом встановлено, що на момент проведення позапланової перевірки позивача, ПАТ «Астра Банк» за період діяльності з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2014 року було проінспектовано Національним банком України, за результатами чого складений Звіт. Згідно даного Звіту (cтор. 13) за результатами проведеного інспектування відсутні зауваження щодо повноти та достовірності інформації у статистичній звітності за формою № 604 «Звіт про формування резерву на відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків» станом на 01 грудня 2014 року.

Таким чином, правильність формування ПАТ «Астра Банк» страхового резерву в 2013 році підтверджена Національним Банком України, як регулятором банківської діяльності та безпосереднім контролюючим органом.

Враховуючи встановлені обставини справи та наявні у ній матеріали, свідчення свідків, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність факту допущення позивачем порушень норм ПК України при формування та віднесенні до складу витрат суми сформованого у 2013 році страхового резерву у розмірі 26 578 886 грн.

Стосовно правомірності висновків акту перевірки від 14 вересня 2015 року про завищення позивачем витрат внаслідок перенесення непідтвердженого в ході попередньої документальної перевірки від'ємного значення об'єкта оподаткування, що сформувався у 2012 році, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Як зазначено в тексті акту перевірки від 14 вересня 2015 року (стор. 40), станом на 1 січня 2012 року від'ємне значення ПАТ «Астра Банк» становить 18 563 932 грн., яке впродовж 2012 - 2014 років в сумі 4 640 983 (18 563 932 / 4 = 4 640 983) було задекларовано у ряд. 8 податкової декларації з податку на прибуток.

Відповідно до акту ДПІ в Оболонському районі місті Києва ДПС від 11 червня 2012 року № 330-22-3-35590956 «Про результати позапланової виїзної перевірки ПАТ «Астра Банк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.03.2012 року» встановлено, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 1 січня 2010 року по 31 березня 2012 року встановлено його заниження всього у сумі 119 365 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 7 823 289 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в п. 3.1.2.4, 3.1.2.9 розд. 3 цього акта перевірки. Результати перевірки узгоджено та банком не оскаржувалися.

З урахуванням попередньої перевірки від'ємне значення ПАТ «Астра Банк» становило станом на 1 січня 2012 року 15 522 397 грн., та підлягало включенню протягом 2012 - 2014 років в сумі 3 880 600 грн. (15 522 397 / 4 = 3 880 600).

Таким чином, відповідач вважає, що в порушення п. 150.1 ст. 150 ПК України ПАТ «Астра Банк» завищило витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, в частині віднесення від'ємного значення об'єкта оподаткування в наступних розмірах: у 2 - 4-ий квартал 2012 року в сумі 760 383 грн., 2013 році в сумі 760 383 грн.; у 2014 році в сумі 760 383 грн.

Дослідивши копію акту перевірки ДПІ в Оболонському районі міста Києва ДПС № 330-22-3-35590956 від 11 червня 2012 року, суд встановив те, що він не містить ані опису порушення про завищення Банком від'ємного значення об'єкта оподаткування, ані висновку з цього питання.

Акт перевірки № 330-22-3-35590956 від 11 червня 2012 року містить лише висновок про заниження позивачем податку на прибуток за 2010 рік на загальну суму 119 365 грн. Протилежного відповідач не довів.

Також, позивач звертав увагу суду на те, що податкове повідомлення-рішення за фактом встановлення в ході проведеної документальної перевірки завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 рік, на адресу ПАТ «Астра Банк» контролюючим органом не надсилалося, а відповідач дані доводи не спростував.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення ПАТ «Астра Банк» п. 150.1 ст. 150 ПК України є таким, що не підтверджений матеріалами справи.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 06 липня 2015 року та № від 06 жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Є.В. Чаку

Судді В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст ухвали виготовлено 20.07.2017 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.