Справа № 804/9165/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 грудня 2016 року Справа №804/9165/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Державної виконавчої служби Індустріального району м.Дніпро про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів на відшкодування шкоди (вх. №59345/16 від 23.12.16), -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Державної виконавчої служби Індустріального району м.Дніпро, у якій позивач просить суд:

- визнати ненадання відповіді на скаргу від 28.10.2016р. обласним управлінням юстиції протиправною бездіяльністю, а їх бездіяльність щодо цього предмету спору в раніше наданих відповідях відносно правових підстав для зняття арешту з банківських рахунків підприємця - протиправними;

- визнати дії виконавчої служби Індустріального району неправомірними;

- повернути раніше списану суму в 2013 р. в "Всеукраїнському Акціонерному Банку" 1153.56 грн. з урахуванням девальвації гривні, ( Обгрунтування суми повернення: 8грн = 1доллар, стало 28, = 200% 2307,12 грн + 1153,56 = 3460,68 грн. ( діяльність на 100% залежить від імпортних витратних матеріалів). Повернення з державного казначейства.

- визнати неправомірними дії відповідача №1 фактом втручання державних органів в господарську діяльність та порушенням сю 15 ЗУ "Про захист економічної конкуренції";

- відшкодувати заподіяний збиток втручання в господарську діяльність в сумі мінімального доходу за кожний місяць неправомірного втручання, =40000 грн. ( за відсутності доходу та можливості розрахувати середній ( з казначейства);

- судові витрати покласти на відповідачів.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 105-107 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою. Письмова позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланка позовної заяви, наданого судом.

Отже, за приписами Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов подається до суду у вигляді надрукованого оригіналу письмової позовної заяви або у вигляді заповнення бланка, шляхом нарочного подання, або направлення документів засобами поштового зв'язку.

Судом встановлено, що в порушення ст. ст. 104, 105 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем направлено позовну заяву засобами електронного зв'язку.

Також, згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимоги до позовної заяви.

Пунктом 4 ч.1 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України - у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

При цьому, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів повинні стосуватись конкретних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень з зазначенням того, яким чином і які саме права, свободи та інтереси порушені.

В свою чергу, вимоги позовної заяви повинні викладатись чітко і зрозуміло, з урахуванням правил, встановлених процесуальним законодавством і узгоджуватись з наданими суду повноваженнями за наслідками розгляду справи, та мають бути спрямовані на захист конкретних прав, свобод та інтересів позивача з зазначенням способу їх захисту, який не допускає неоднозначного, довільного тлумачення змісту позовних вимог і дозволить суду максимально якісно здійснити правосуддя.

Так, зі змісту прохальної частини позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вбачається, що позивачем в порушення положень ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України заявлено позовні вимоги, які не відповідає приписам ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства, а саме позивач просить:

- визнати ненадання відповіді на скаргу від 28.10.2016р. обласним управлінням юстиції протиправною бездіяльністю, а їх бездіяльність щодо цього предмету спору в раніше наданих відповідях відносно правових підстав для зняття арешту з банківських рахунків підприємця - протиправними;

- визнати дії виконавчої служби Індустріального району неправомірними;

- повернути раніше списану суму в 2013 р. в "Всеукраїнському Акціонерному Банку" 1153.56 грн. з урахуванням девальвації гривні, ( Обгрунтування суми повернення: 8грн = 1доллар, стало 28, = 200% 2307,12 грн + 1153,56 = 3460,68 грн. ( діяльність на 100% залежить від імпортних витратних матеріалів). Повернення з державного казначейства.

- визнати неправомірними дії відповідача №1 фактом втручання державних органів в господарську діяльність та порушенням сю 15 ЗУ "Про захист економічної конкуренції";

- відшкодувати заподіяний збиток втручання в господарську діяльність в сумі мінімального доходу за кожний місяць неправомірного втручання, =40000 грн. ( за відсутності доходу та можливості розрахувати середній ( з казначейства).

Згідно ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Так, суд доходить до висновку, що заявлені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають уточненню у відповідності до ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, з тексту позовної заяви неможливо встановити, яким чином в порядку адміністративного судочинства необхідно захистити права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, які конкретно рішення, дії або бездіяльність та кого саме з відповідачів оскаржується по даній справі, які правові підстави для визнання їх рішень незаконними. Отже, зміст викладених позивачем позовних вимог не дозволяє суду встановити правовідносини, які виступають предметом оскарження в поданій до суду заяві.

Також, до матеріалів позову позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його вимоги, на які він посилається у позовній заяві (з наданих фотокопій документів неможливо встановити їх зміст, зважаючи на неякісно виконане копіювання).

Отже, позивачу, шляхом складання нової позовної заяви, слід конкретизувати свої позовні вимоги окремо щодо кожного відповідача, належним чином сформулювати, які саме правовідносини виступають предметом оскарження, та яким чином в порядку адміністративного судочинства необхідно захистити його інтереси у сфері публічно-правових відносин, а також надати наявні у нього докази на їх обґрунтування.

Суд також встановив, що текст наданої до суду позовної заяви, а також її копії для відповідача викладений позивачем російською мовою без надання перекладу на мову адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 15 Кодексу адміністративного судочинства України, мова адміністративного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Статею 6 Закону України "Про засади державної мовної політики" N 5029-VI від 03.07.2012р. встановлено, що державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом.

У статті 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" визначено, що судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. (ч. 3 ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики").

Статтею 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010р. - судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Отже, подана до суду позовна заява та її примірники мають бути складені державною мовою у відповідності до статті 6 Закону України "Про засади державної мовної політики". Наведна правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2014р. у справі №21-227а14.

Крім того, частиною 3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень, а також, додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Проте, в порушення даних вимог закону, позивачем до позовної заяви не надано її копій та копій додатків для направлення їх відповідачам.

Також, позивачем не сплачений судовий збір за подання до суду адміністративного позову.

Приписами п. 5 ч.1 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема, у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Так, відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову, який подано фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 551,20 грн. з кожної заявленої позивачем позовної вимоги немайнового характеру, та 1 відсотку (але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів Згідно із приписами ч.3 ст.6 Закону У країни "Про судовий збір" - у разі коли у позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. (Згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону У країни "Про судовий збір" , що затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 23.01.2015р. "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ "Про судовий збір").

Так, у прохальній частині позовної заяви фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати ненадання відповіді на скаргу від 28.10.2016р. обласним управлінням юстиції протиправною бездіяльністю, а їх бездіяльність щодо цього предмету спору в раніше наданих відповідях відносно правових підстав для зняття арешту з банківських рахунків підприємця - протиправними;

- визнати дії виконавчої служби Індустріального району неправомірними;

- повернути раніше списану суму в 2013 р. в "Всеукраїнському Акціонерному Банку" 1153.56 грн. з урахуванням девальвації гривні, ( Обгрунтування суми повернення: 8грн = 1доллар, стало 28, = 200% 2307,12 грн + 1153,56 = 3460,68 грн. ( діяльність на 100% залежить від імпортних витратних матеріалів). Повернення з державного казначейства.

- визнати неправомірними дії відповідача №1 фактом втручання державних органів в господарську діяльність та порушенням сю 15 ЗУ "Про захист економічної конкуренції";

- відшкодувати заподіяний збиток втручання в господарську діяльність в сумі мінімального доходу за кожний місяць неправомірного втручання, =40000 грн. ( за відсутності доходу та можливості розрахувати середній ( з казначейства).

Тобто, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено три позовні вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, за одну з яких не справляється судовий збір з урахуванням положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 551, 20грн. з кожної заявленої ним позовної вимоги немайнового характеру, а також 1 відсоток, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати від заявлених ним майнових вимог за наступними розрахунковими реквізитами для перерахування судового збору:

Отримувач коштів: УДКСУ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, 22030001, код ЄДРПОУ отримувача - 37989253, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012, рахунок отримувача - №4008, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Призначення платежу: Судовий збір, за позовом______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд, код ЄДРПОУ (суду) 34824364.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 105-107 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Державної виконавчої служби Індустріального району м.Дніпро про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів на відшкодування шкоди - залишити без руху.

Встановити позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали - шляхом складання та подання оригіналу нової позовної заяви, приведенної у відповідність до вимог Закону України «Про засади державної мовної політики» та ст. 10 Конституції України в частині викладення тексту позовної заяви державною мовою, привести статус сторін у справі відповідно до вимог КАС України (позивач та відповідачі), зазначивши також належне найменування відповідачів; визначивши, які саме правовідносини виступають предметом оскарження, та яким чином в порядку адміністративного судочинства необхідно захистити права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин; надати документи на підтвердження своєї адміністративно-процесуальної дієздатності (копію паспорта, копію свідоцтва про реєстрацію підприємницької діяльності - у разі, якщо позивач визначає свій статус як суб'єкт підприємницької діяльності); надати до нової позовної заяви докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги; надати оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. з кожної заявленої позивачем позовної вимоги немайнового характеру, та 1 відсотку (але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати) від заявлених ним майнових вимог.

Копію даної ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський