Справа № 452/1661/16-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6644/17

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря Керод Х.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року у справі № 452/1661/16-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області третя особа Самбірський міський голова про визнання протиправним і скасування розпорядження та поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним і скасування розпорядження та поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.06.2016 було видано розпорядження № 113-ос про його звільнення із займаної посади через порушення Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування у зв'язку з неодноразовим вчиненням дій, що суперечать інтересам територіальної громади м. Самбора, в тому числі подання заяви про залучення його у якості третьої особи на стороні позивача у адміністративній справі № 452/532/16-а за позовом ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності Самбірської міської ради та скасування рішень Самбірської міської ради. Дане розпорядження позивач вважає незаконним так, як він жодних дисциплінарних проступків не вчиняв, трудової дисципліни не порушував, належно виконував свої посадові обов'язки, дотримувався трудового розпорядку, а сам факт подання заяви про залучення його у якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору взагалі не є і не може бути дисциплінарним проступком, а тим більше не може вважатися порушенням Присяги і слугувати підставою для звільнення, оскільки це є право особи, яке гарантоване Конституцією і законами України.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Самбірського міського голови від 02 червня 2016 року № 113-ос «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновлено позивача на попередній роботі на посаді начальника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Стягнуто з виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14085 грн. 97 коп. з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів і зборів та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено за недоведеністю.

Постанову в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць в сумі 3616 грн. 41 коп. допущено до негайного виконання.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в обов'язки позивача входили відстоювання інтересів міської ради, участь у розгляді справ у судах як її представника, однак ОСОБА_1 подав заяву до Самбірського міськрайонного суду Львівської області про залучення його у якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Самбірської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішень Самбірської міської ради. Такий вчинок міська рада вважає порушенням Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.07.2002 був прийнятий на посаду керівника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради.

Згідно розпорядження Самбірського міського голови ОСОБА_3 від 02.06.2016 № 133-ос, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, ст. 11, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.п. 19, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв'язку з неодноразовим вчиненням ОСОБА_1 дій, що суперечать інтересам територіальної громади м. Самбора, в тому числі подання заяви про залучення його у якості третьої особи на стороні позивача у адміністративній справі № 452/532/16-а за позовом ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності Самбірської міської ради та скасування рішень Самбірської міської ради, його звільнено з посади начальника юридичного відділу за порушення Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування.

Вважаючи оскаржене розпорядження протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що подання позивачем заяви до суду про залучення його в згаданій вище адміністративній справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору не свідчить про порушення ним Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування та вчинення проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно ст.2 цього Закону посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих а консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування встановлено ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону.

Виходячи з особливого статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування, законодавством встановлені додаткові вимоги щодо виконання вказаною категорією працівників покладених на них службових обов'язків. Правовою та морально-етичною підставою для таких вимог є прийняття особами, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування, Присяги

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту:

«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов'язки».

Присяга громадян України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування передбачає зобов'язання виконувати обов'язки сумлінно. У разі виникнення спору несумлінність повинна доказуватись на загальних засадах, оскільки є кваліфікуючою ознакою цього складу правопорушення. Відтак, порушення Присяги ? це несумлінне, недобросовісне виконання обов'язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) посадової особи свідчить невиконання обов'язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання або неналежне виконання обов'язків особою з інших причин (недостатність кваліфікації та досвіду роботи, надмірна завантаженість, ненавмисні технічні та юридичні помилки тощо) не свідчить про несумлінне ставлення до них, а отже й не може вважатися порушенням Присяги.

Аналізуючи наведену норму, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для звільнення посадової особи органів місцевого самоврядування за порушення Присяги, є порушення особою Конституції України, законів України, або грубе порушення посадових обов'язків.

Оскільки припинення служби в органах місцевого самоврядування є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому звільнення повинно бути мотивованим.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.05.2013р. (№21-403а12), від 04.06.2013р. (№21-167а13), від 17.09.2013р. (№21-231а13), від 03.12.2013р. (№379а13) та від 28.04.2015р. (№21-163а15).

Згідно матеріалів адміністративної справи № 452/532/16-а, яка додана до цієї справи, за позовом ОСОБА_4 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності Самбірської міської ради та скасування рішень Самбірської міської ради від 12 листопада 2015 року № 2 «Про затвердження регламенту Самбірської міської ради», № 3 «Про обрання секретаря Самбірської міської ради», № 4 «Про затвердження переліку постійних комісій ради» № 5 «Про затвердження складу постійних комісій ради», № 6 «Про затвердження голів постійних комісій» (а.с. 6-132) вбачається, що під час розгляду Самбірським міськрайонним судом вказаної справи ОСОБА_1, який є депутатом Самбірської міської ради, 05.04.2016 подав до суду заяву про залучення його до участі в даній справі як третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору у зв'язку з тим, що бездіяльність міської ради при прийняті рішень і самі рішення порушували його права та інтереси як депутата і відповідно мешканців м. Самбора, яких він представляє в міській раді.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 53 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки.

Відповідно до п.1.1 Положення про юридичний відділ Самбірської міської ради (надалі - Положення), юридичний відділ Самбірської міської ради є структурним підрозділом апарату міської ради та її виконавчих органів.

Згідно п.2.12 розділу 2 Положення, юридичний відділ представляє в установленому законодавством порядку інтереси міської ради та її виконавчих органів в судах та інших органах під час розгляду правових питань і спорів.

Положенням передбачено, що роботу юридичного відділу організовує начальник. Начальник відділу призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням міського голови (п. 4.2).

Відповідно до Положення, начальник відділу безпосередньо підпорядкований міському голові; здійснює керівництво відділом, несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань і здійснення ним своїх функцій; забезпечує виконання доручень міського голови та його заступників, керуючого справами виконавчого комітету; представляє інтереси міської ради та її виконавчих органів в судах, а також в інших органах при розгляді правових питань або визначає з цією метою працівника відділу (п.п. 4.3.1-4.3.4).

Згідно п. 2.4 Посадової інструкції начальника юридичного відділу, затвердженої 14 лютого 2011 року Самбірським міським головою вбачається, що начальник юридичного відділу організовує і веде претензійну та позовну роботу; представляє за дорученням міського голови інтереси виконавчого комітету, Самбірської міської ради в загальних та господарських судах усіх рівнів, інших органах під час розгляду правових питань і спорів, дає оцінку претензіям, що пред'явлені Самбірській міській раді.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено поясненнями позивача, що проекти оспорюваних рішень міської ради попередньо не погоджувались з начальником юридичного відділу та з працівниками цього відділу, представництво інтересів міської ради, як відповідача у адміністративній справі № 452/532/16-а Самбірським міським головою позивачу не доручалось, а згідно договору доручення про надання правової допомоги від 02.12.2015 інтереси міської ради у цій справі представляли адвокати адвокатського об'єднання «Лемеха та партнери»

Слід звернути увагу на те, що позивач подав заяву про залучення його до участі в справі № 452/532/16-а як третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору лише 05.04.2016 тобто після того, як було доручено представляти інтереси міської ради адвокатам адвокатського об'єднання «Лемеха та партнери», більше того йому не доручалося представляти інтереси міської ради у вказаній справі ні до початку її розгляду, ні під час самого розгляду.

Звільнення за порушення Присяги це найсуворіший захід відповідальності посадової особи органу місцевого самоврядування, що вчинив діяння, несумісне з продовженням служби в таких органах на будь-якій посаді , яке є більш значущим та істотним, ніж дисциплінарне правопорушення. Він повинен застосовуватись у випадках, коли інші заходи відповідальності, зокрема дисциплінарної, є недостатніми.

Враховуючи принцип верховенства права, колегія суддів вважає, що, міський голова неправомірно кваліфікував дії позивач як порушення Присяги, що призвело до істотного обмеження юридичних гарантій прав особи від незаконного звільнення, яке закріплено статтею 43 Конституції України, оскільки подання заяви до суду про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору не свідчить про порушення ним Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування та вчинення проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Щодо покликання апелянта на те, що позивачем не підтверджено витрати на правову допомогу, яку з них стягнув суд першої інстанції, то суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявна квитанція №336 від 29.06.2016 на загальну суму 12000 грн., сплачена позивачем за надання юридичних послуг. (а.с. 20)

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обставини справи, ступінь моральних страждань позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 3000 грн., оскільки останнім доведено, що у результаті звільнення з роботи він зазнав моральних страждань, що проявилися у позбавленні певних грошових коштів для проживання сім'ї, необхідністю вимушених змін у подальших життєвих стосунках, завдало неабиякої моральної шкоди та значних душевних страждань, він змушений був нервуватися, уся ця ситуація є для нього стресовою і вимагала значних додаткових зусиль, що в свою чергу стало наслідком душевних переживань, погіршення самопочуття, зниження авторитету в очах колег та співробітників, потребою звернення до суду для відновлення порушених прав. Таке рішення суду, по переконанню колегії суддів, є справедливим, відповідає принципам розумності та виваженості.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року у справі № 452/1661/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська

Повний текст ухвали складено 21 липня 2017 року