Справа № 826/9573/14
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"13" липня 2017 р. м. Київ К/800/12437/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Пасічник С.С., Стародуба О.П.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - представників Державного агентства земельних ресурсів України, -

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного агентства земельних ресурсів України, третя особа - Управління Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, після збільшення вимог якого просив стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 лютого 2008 року по 4 червня 2014 року в розмірі 206792,46 гривень з урахуванням належних до утримання обов'язкових відрахувань.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, починаючи з 1 лютого 2008 року, в розмірі 31904,61 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2012 року у справі № 2а-4210/09/1070, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року, позов ОСОБА_6 до Державного агентства земельних ресурсів України, ОСОБА_7, треті особи - голова Державного агентства земельних ресурсів України Воєводін В.В., Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання дій протиправними та наказів недійсними задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 31 січня 2008 року № 18-кт про звільнення ОСОБА_6 від виконання обов'язків начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 5 червня 2014 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_6 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов'язано Державне агентство земельних ресурсів України видати наказ про поновлення ОСОБА_6 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області з 1 лютого 2008 року. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при ухваленні зазначених судових рішень не вирішувалось.

ОСОБА_6, звертаючись 4 липня 2014 року до суду з даним позовом вказує на те, що так як 5 червня 2014 року ухвалено судове рішення про поновлення його з 1 лютого 2008 року на посаді, і спір про поновлення на роботі розглядався судами більше року не з його вини, то він має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 1 лютого 2008 року по 4 червня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що оскільки суди, розглядаючи справу № 2а-4210/09/1070 про поновлення ОСОБА_6 на посаді, не вирішували питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з тим, що він такої вимоги не заявляв, ОСОБА_6 вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявив у липні 2014 року, то стягненню відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, починаючи з 1 лютого 2008 року, в розмірі 31904,61 гривень.

Так, відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, за приписами наведеної правової норми оплата поновленому на роботі працівникові середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Вирішуючи даний спір про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не обґрунтував належним чином рішення щодо неможливості стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що кількість робочих днів за час вимушеного прогулу за один рік з 1 лютого 2008 року становить 251 день, а середньоденний заробіток - 127,11 гривень, як зазначено у наданій довідці Управління Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, однак при цьому суд першої інстанції не перевірив, а апеляційний суд залишив поза увагою доводи ОСОБА_6, зазначивши, що його представник заперечень щодо вказаної суми не висловив, правильність обрахованого розміру середньоденної заробітної плати. За доводами позивача його середньоденний заробіток становить не 127,11 гривень, а 130,14 гривень, оскільки як і у січні 2008 року, так і у грудні 2007 року (останні два календарні місяці його роботи) був 21 робочий день, а не у січні 2008 року - 21 день, а у грудні 2007 року - 22 дні, що помилково визначено та впливає на правильність обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Державне агентство земельних ресурсів України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржувало, однак заперечуючи на касаційну скаргу позивача вказує, що суди не вірно визначили орган, з якого має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За вимогами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини цієї справи та вирішити її згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року - скасувати, а справу - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.