Справа № 2-а/1570/3927/11
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2012-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-а/1570/3927/11

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2012 р.

Справа № 2-а/1570/3927/11

Категорія:8.2.1

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Димерлія О.О. та Єщенка О.В.

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Саратська міжрайонна державна податкова інспекція в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права , що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв’язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень , апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі направлення №282 від 28.09.2010 року (а.с.124), Наказу №428 від 21.10.2010 року «Про зупинення проведення планової виїзної перевірки з подальшим її продовженням»(а.с.123 зворотній бік), направлення №383 від 02.12.2010 року (а.с.122), наказу №502 від 06.12.2010 року «Про продовження проведення планової документальної перевірки»(а.с.121 зворотній бік), направлення №385 від 07.12.2010 року (а.с.121), виданих Саратською МДПІ Одеської області, було проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ТОВ «Каркас ЛД» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 01.07.2010 року відповідно до затвердженого плану перевірки, про що складено акт №1672/2300/34553824 від 23.12.2010 року (а.с.143-164).

Окрім того, позивач оскаржував в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення до Державної податкової адміністрації України (а.с.60-65), проте вказана скарга також залишена без задоволення, а податкове повідомлення рішення - без змін (а.с.55-58).

З огляду на діюче законодавство,яке регулює спірні правовідносини, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок обчислення, сплати податку на додану вартість, порядок формування податкового кредиту передбачено ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон про ПДВ).

Відповідно до п.п. 7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону про ПДВ, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата виникнення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи доведено, та не заперечувалось представником ДПІ під час проведення перевірки та розгляду справи у суді першої інстанції, що позивач надав у повному обсязі належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб’єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону про ПДВ, платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 цього ж Закону, платники податку несуть відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата цього податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем

На думку судової колегії помилковим є твердження представника відповідача про те, що позивач не підтвердив своє право на податковий кредит з огляду на визнання недійсними свідоцтва платників ПДВ його контрагентів. Анулювання свідоцтва платника ПДВ саме по собі не призводить до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не скасовує правового значення виданих за цими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідно до ч. 1ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10, судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Крім того, рішення Верховного суду України узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Судова колегія також за необхідне зазначити, що податкові органи повинні були та мали всі можливості здійснити перевірку реальність проведених операцій та обґрунтованість формування ТОВ “Каркас ЛД” податкового кредит, однак не виконали покладені на орган владних повноважень обов’язків.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, судова колегія дійшла до висновку, що у ТОВ “Каркас ЛД” відсутні порушення порядку формування податкового кредиту , тому на підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду –без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Саратської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2011 року –без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Димерлій О.О.

суддя Єщенко О.В.