Справа № 826/2339/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2339/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Горяйнова А.М.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Акцепт» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Акцепт» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича, де треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про віднесення до нікчемних правочинів (договорів), укладених між позивачем та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», а саме: Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №31-13817/14-Ф, Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №306-10/14-Ф та Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №389-13/14-Ф;

- визнати протиправними дії відповідача щодо направлення повідомлення від 23 жовтня 2015 року №3929/03 про нікчемність вищеозначених договорів;

- визнати протиправним та скасувати підпункт 1.5 пункту 1 наказу відповідача від 16 жовтня 2015 року №51-ос «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» та пункту 2 зазначеного наказу в частині, що стосується вищеозначених договорів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощука Ігоря Григоровича від 16 жовтня 2015 року №51-ос «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» в частині визнання нікчемними правочинів (договорів), укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», а саме: Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №31-13817/14-Ф, Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №306-10/14-Ф та Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №389-13/14-Ф. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» (новий кредитор) укладено наступні договори відступлення права вимоги: №31-13/817/14-Ф щодо передачі ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_4; №306-10/14-Ф щодо передачі ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_4; №389-13/14-Ф щодо передачі ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_5

За умовами вказаних договорів первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором. До нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання обов'язків, а новий кредитор зобов'язується у строк до 14 січня 2016 року переказати первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних» від 17 вересня 2015 року № 613 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №172 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», на підставі якого з 18 вересня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Національні інвестиції», якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Національні інвестиції» начальнику Відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку І.Г. строком на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно.

Пунктом 1.5 наказу Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ос «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемними правочини (договори) відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення укладеними між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт», а саме: Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №31-13817/14-Ф, Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №306-10/14-Ф та Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №389-13/14-Ф.

Пунктом 2 зазначеного наказу вирішено здійснити дії щодо: направлення повідомлень про нікчемність правочинів згідно з статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та витребування оригіналів Кредитного договору, Іпотечного договору, інших матеріалів кредитної справи; направлення приватному нотаріусу, який посвідчував правочини, повідомлення про нікчемність посвідчених ним правочинів, згідно з статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (договорів); розпочати претензійно-позовну роботу щодо стягнення заборгованості за вищезазначеними договорами.

В подальшому, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощуком І.Г. було направлено позивачу повідомлення про нікчемність правочинів від 23 жовтня 2015 року №3929/03, у якому зазначено, що наказом Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ОС «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» визнано нікчемним договори відступлення права вимоги від 30 жовтня 2014 року №31-13817/14-Ф, №306-10/14-Ф та №389-13/14-Ф, укладені між позивачем та ПАТ «Банк «Національні інвестиції».

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено відповідних доводів, а судом не встановлено фактів, які свідчили б про наявність ознак нікчемності правочинів, які містяться в положеннях пунктів 5, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Таким чином, перегляду в апеляційному порядку підлягає лише та частина позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції та стали підставою до звернення апелянта зі скаргою.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (Далі - Закон №4452-VI).

За приписами частини другої статі 37 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 37 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду, зокрема, видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Статтею 38 Закону №4452-VI визначені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Частиною 2 ст.38 Закону №4452-VI визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1)банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7)банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному повідомленні та наказі Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не визначено конкретної підстави для нікчемності спірних правочинів з переліку, наведеного у ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

В ході судового розгляду справи, відповідач вказав, що договори про відступлення права вимоги підпадають під критерії нікчемності, визначені пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, колегія суд звертає увагу, що відповідачем не дано доказів, які б підтверджували, що за укладеними у межах спірних правовідносин договорами відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» безоплатно здійснило відчуження майна, прийняло на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт», щодо вчинення відповідних майнових дій, або відмовився від власних майнових вимог; відповідачем не дано доказів, які б підтверджували, що умови договорів про відступлення права вимоги передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Так, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилами,встановленими у статтях 514-517 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор переводить на нового кредитора право вимоги на борг, що виник на підставі основних договорів, а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору за прийняття боргу визначеному цим договором плату.

Як вбачається зі змісту спірних договорів про відступлення права вимоги, відступлення Банком прав вимог в інтересах позивача відбувалося на платній основі та з обов'язком контрагента (тобто, позивача) до вчинення відповідних майнових дій. Умови укладених договорів, які були визнані нікчемними, не містять у собі й факту безкомпенсаційної відмови Банку від власних майнових вимог.

Зокрема, предметами договорів про відступлення прав вимог є відступлення Банком у повному обсязі та відповідно набуття позивачем прав вимог до боржників про виконання ними зобов'язань у повному обсязі. У свою чергу, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі й права та обов'язки первісного кредитора за договорами іпотеки та застави (пункт 2.4 договорів відступлення прав вимог), що спростовує посилання апелянта про безоплатну відмову банку від майнових вимог.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що несплата зобов'язань за спірним Договором є невиконанням зобов'язання, що тягне правові наслідки, передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, однак не нікчемність правочину.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що строк сплати таких зобов'язань на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про віднесення до нікчемних правочинів (договорів), укладених між позивачем та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», не настав.

Верховний суд України неодноразово вказував на те, що суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно могли мати місце у майбутньому.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність віднесення відповідачем вказаних правочинів до нікчемних та, як наслідок, протиправність та необхідність скасування Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощука Ігоря Григоровича від 16 жовтня 2015 року №51-ос «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» в частині визнання нікчемними правочинів (договорів), укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», а саме: Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №31-13817/14-Ф, Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №306-10/14-Ф та Договору відступлення права вимоги від 30.10.2014 №389-13/14-Ф.

Колегія суддів свідома щодо наявності правового висновку Верховного Суду України у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, який зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку господарського судочинства, однак, вважає, що застосування норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутством є визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пункт 2 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

З наведеного випливає, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Разом з тим, частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

В свою чергу, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають особливу процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, відмінну від порядку ліквідації банкрута, яка здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється на підставі відповідної постанови Правління Національного банку України за правилами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не передбачає порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що за суб'єктним складом відповідачів та характером виконуваних ними функцій дана справа є публічно-правовим спором, оскільки Фонд та уповноважена особа Фонду виконують владні управлінські функції, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі з виконання дій із забезпечення виведення банку з ринку та організації виплат відшкодувань за вкладами.

Згідно з частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли між вкладником та Фондом і його Уповноваженою особою як наслідок запровадження процедури тимчасової адміністрації, а не у межах процедури банкрутства, та без участі банку як боржника.

Таким чином, на переконання колегії суддів, даний спір з приводу виконання відповідачами функцій з організації виплати відшкодування за вкладами має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2017 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 20 липня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Горяйнов А.М.

Парінов А.Б.