Справа № 461/3789/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7522/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року про залишення позовної заяви без руху у справі №461/3789/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_3, просив скасувати Рішення відповідача від 21.10.2016 №960 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію гр.гр.ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 квартир АДРЕСА_1 з розширенням існуючих балконів», в частині затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію гр.ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 з розширенням існуючого балкону.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2017 адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2017 і направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що строк звернення до суду не пропущено, про що додано до позовної заяви копію конверту ВССУ. Вказує, що 05.01.2017 позивачем отримано із ВССУ пакет документів для подання заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.03.2016, ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2016, де серед додатків до касаційної скарги знаходилась копія Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.10.2016 №960. Вважає, що судом першої інстанції було проігноровано копію конверта ВССУ та безпідставно залишено позовну заяву без руху з підстав не подання доказів поважності пропуску шестимісячного строку звернення до суду.

В судовому засіданні представник третьої особи щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі ухвалу судді суду першої інстанції. Апелянт подав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутності. Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення представника третьої особи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Статтею 104 КАС України передбачено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з п.5 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зі змісту з ч.2 ст.99 КАС України випливає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.1 ст.108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Так, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.106 КАС України, а саме: - не подано доказів поважності пропуску шестимісячного строку звернення до суду, а саме на підтвердження того факту, що про оскаржуване рішення ОСОБА_2 дізнався 05.01.2017 року.

Суд апеляційної інстанції висновок судді суду першої інстанції вважає суперечливим з огляду на наступне.

У рішенні Верховного суду України від 10 березня 2015 року (справа №21-43а15) вказано, що положення статей 104-109 КАС регулюють питання форми і змісту позовної заяви, права й обов'язки учасників цього етапу судового провадження, визначають повноваження суду, встановлюють види судових рішень, підстави та умови їх постановлення. Призначення цього етапу полягає в забезпеченні своєчасного й оперативного розгляду звернення особи до суду з метою захисту порушених її прав, свобод чи інтересів. На ньому вирішуються питання, пов'язані з можливістю відкриття судового провадження та організацією його здійснення.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. При цьому недоліки можуть мати характер незрозумілості, нечіткості, неконкретності і некоректності. Водночас, враховуючи, що оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб'єктивною, суд не повинен тлумачити положення статті 108 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Як зазначено у позовній заяві, підставою звернення ОСОБА_2 із позовом до суду стало ознайомлення із Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.10.2016 №960, яким затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на реконструкцію, зокрема, гр.ОСОБА_3, квартири АДРЕСА_1 з розширенням існуючого балкону (а.с.19).

В свою чергу, в позовній заяві позивач зазначає, що оскаржуване Рішення та інші документи отримані ним 05.01.2017 разом з листом, адресованого йому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ для подання заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.03.2016, ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2016, а тому вважає строк, встановлений ст.99 КАС України, не пропущеним. В апеляційній скарзі на оскаржувану ухвалу судді суду першої інстанції позивач (апелянт) в чергове зазначає, що зі змістом такої щодо пропуску строку звернення до суду не погоджується, оскільки насправді, строк звернення ним не пропущений.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі про залишення позовної заяви без руху суддя суду першої інстанції робить суперечливі висновки: вважає, що позивачем не подано доказів поважності пропуску строку звернення до суду, водночас, покликається на те, що позивачем не підтверджено факту подання позову у строк, визначений КАС України, а саме: не подано доказів того, що про оскаржуване рішення позивач дізнався 05.01.2017р.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддею суду першої інстанції при прийняття оскаржуваної ухвали не надано оцінки покликанню позивача в позовній заяві на те, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущений з покликанням на момент отримання ОСОБА_2 конверту з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з пакетом документів для подання заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 серед яких, як зазначає позивач, було оскаржуване рішення - 05.01.2017 та до моменту подання позовної заяви про його оскарження - 31.05.2017.

Зазначені обставини не проаналізовано (не перевірено) суддею суду першої інстанції як підстави для висновку про звернення позивача до адміністративного суду в межах строку встановленого КАС України, в іншому випадку надання можливості позивачу довести обґрунтованість підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Окрім того, згідно вимог ст.100 та ст.107 КАС України, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя, для з'ясування питання поважності (неповажності) пропуску строків звернення до суду, має повноваження як залишити позовну заяву без руху, надавши строк для подачі доказів поважності причин пропуску такого строку, або ж відкрити провадження у справі та зажадати подачу таких доказів для вирішення даного питання в попередньому судовому засіданні чи в судовому засіданні.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що в силу приписів ч.3 ст.162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, нормами процесуального права суд першої інстанції наділений можливістю альтернативної поведінки при вирішенні питання чи подано адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду або чи наявні достатні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (неповажними), не створюючи при цьому штучних перешкод для доступу до правосуддя в адміністративній справі та забезпечуючи своєчасний й оперативний розгляд звернення особи до суду з метою захисту її порушених прав, свобод чи інтересів. Зазначене суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали враховано не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.1 ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження).

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у п.35 Рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року Справа «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (Заява № 20347/03) Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, № 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору, пропуск строку звернення до суду тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що оцінюючи обставини справи, що перешкоджали реалізації права особи на звернення до суду, а також обставини за яких йому стало відомо про оскаржуване рішення, суддя суду першої інстанції не надав таким належну оцінку, не врахував всіх наведених у позові доводів дотримання строку звернення із позовом до суду, що дозволило б дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин своєчасно реалізував своє право на звернення до суду. Таким чином, суддя суду першої інстанції не надав належну оцінку всім обставинам у справі та прийшов до суперечливого висновку щодо залишення позовної заяви без руху.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до положень ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що залишаючи позовну заяву без руху суддею суду першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року про залишення позовної заяви без руху у справі №461/3789/17 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 17.07.2017р.