Справа № 814/913/17
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

19 червня 2017 року Справа № 814/913/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Князєва В.С., суддів Марича Є.В, Біоносенка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомАрбітражного керуючого ОСОБА_2, АДРЕСА_1
до відповідачів1. Міністерства юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ 1, 01001 2. Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ 1, 01001 3. Головного територіального управління юстиції в Київській області, вул. Сверстюка, 15, м. Київ2, Лівобережна Частина Києва, м. Київ, 02002
провизнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення від 10.03.2017р. ,наказу від 01.03.2017р. №710/5, зобов'язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

Арбітражний керуючий ОСОБА_2 (далі - позивач, арбітражний керуючий) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України (далі - відповідач 2) та Головного територіального управління юстиції в Київській області (далі - відповідач 3), в я кому просив суд:

- визнати протиправним дії Головного територіального управління юстиції у Київській області з внесення до акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 16.02.2017 року № 11/17 недостовірних відомостей про порушення абзаців 2, 8, 10, 11, 12, 13, 7 ч. 2 статті 41, ч. 3 статті 98, ч. 6 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 44 КЗпП;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 10.03.2017 року щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оформлене протоколом № 57/03/17 від 10.03.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №710/5 від 01.03.2017 року про зупинення діяльності арбітражного керуючого та Наказ Міністерства юстиції України № 1046/5 від 29.03.2017 року про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

- зобов'язати Міністерство юстиції України внести відомості до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про скасування запису про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2, внесеного на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1046/5 від 29.03.2017 року про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що процесуальні строки для проведення відповідних дій не закінчилися, до того ж нею надано документи, що підтверджують проведення інвентаризації, що спростовує висновки відповідача 3, а висновок щодо невідповідність наданих документів з інвентаризації вимогам Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є голослівним, оскільки не вказано, яким саме вимогам і в чому саме ці документи не відповідають даним вимогам.

Відповідач - Міністерство юстиції України - проти позову заперечував, у письмових запереченнях зазначив, що позивач під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Інвестиційно-фінансова компанія «Євроінвестбуд» дпустила недобросовісність та нерозсудливість, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та кредиторів. наказ Міністерства юстиції України від 29.03.2017 року № 1046/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2» прийнятий у чіткій відповідності до вимог діючого законодавства, на підставі об'єктивного та неупередженого рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), з дотриманням приписів статті 61 Конституції України. Отже, позовні вимоги арбітражного керуючого задоволенню не підлягають.

Позивач та представник відповідача 3 надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 03.20.2017 року по 07.02.2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2 на підставі скарги представника компанії Solover Holding Limited Шкаровського Д.О., за результатами якої складено акт від 16.02.2017 року № 11/17 (далі - Акт, т. 1 арк. спр. 27 - 53).

Висновками Акту встановлено численне, необґрунтоване невиконання арбітражним керуючим ОСОБА_2 під час виконання повноважень ліквідатора у справі № 918/166/16 про банкрутство ТОВ «Інвестиційно-фінансова компанія «Євроінвестбуд» вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції № 4212-VI від 22.12.2011 року. Зазначене, за висновками перевіряючих, позбавляє боржника та кредиторів боржника законного права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, призводить до збільшення строків процедури, у тому числі строків погашення кредиторської заборгованості, що грубо порушує права та законні інтереси боржника та кредиторів.

Під час проведення перевірки комісією Головного територіального управління юстиції в Київській області 07.02.2017 року було складено Довідку № 04/17 про результати позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого (далі - Довідка, т. 1 арк. спр. 54 - 79).

На підставі Акту Міністерством юстиції України 01.03.2017 року було видано наказ № 710/5 «Про зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2», яким було зупинено діяльність позивача та подана відповідна інформація до господарських судів Рівненської та Миколаївської областей та державного підприємства «Інформаційні судові системи» (т. 1 арк. спр. 97).

Також, на підставі Акту Головним територіальним управлінням юстиції в Київській області було зроблено подання до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про притягнення арбітражного керуючого до відповідальності.

На засіданні 10.03.2017 року Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) було прийняте рішення щодо притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, а саме позбавлення права ОСОБА_2 на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

29.03.2017 року Міністерством юстиції України, на підставі подання відповідача 2, зробленого на підставі рішення про позбавлення права ОСОБА_2 на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 10.03.2017 року, оформленого протоколом (т. 1 арк. спр. 94 - 96), було видано наказ № 1046/5 про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2, а саме про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (т. 1 арк. спр. 98).

Відповідно до п. 3.1 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 року № 1284/5, голова та члени Дисциплінарної комісії мають право під час проведення перевірки складати акти, які фіксують факти, пов'язані з організаційними питаннями стосовно проведення перевірки, необхідності її продовження чи неможливості її проведення.

Отже, внесення до акту даних перевірки є правом та прямим обов'язком відповідача.

Крім того, акт перевірки не є тим рішенням суб'єкта владних повноважень, яке б само по собі породжувало для суб'єкта господарювання певні правові наслідки, було спрямоване на регулювання тих чи інших відносин і мало обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, та, відповідно, могло бути предметом адміністративного позову. Акт перевірки є носієм доказової інформації, документом, на підставі якого були прийняті приписи та постанови, тому належним способом захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів буде оскарження саме рішень, які були прийняті за наслідками акта перевірки, а не акт перевірки.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Київській області з внесення до акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 16.02.2017 року № 11/17 недостовірних відомостей про порушення абзаців 2, 8, 10, 11, 12, 13, 7 ч. 2 статті 41, ч. 3 статті 98, ч. 6 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 44 КЗпП - задоволенню не підлягають.

Щодо інших позовних вимог суд зазначає наступне.

Комісією в Акті відображено, що арбітражним керуючим не надано документального підтвердження проведення інвентаризації коштів на розрахункових, поточних, валютних, реєстраційних та інших рахунках, довготермінових та короткотермінових фінансових інвестицій в частки (паї) в статутних капіталах інших підприємств.

Надані арбітражним керуючим копія Акту інвентаризації дебіторської та кредиторської заборгованості ТОВ «Інвестиційно-фінансова компанія «Євроінвестбуд» від 01.12.2016 року та копія інвентаризаційного опису об'єктів права інтелектуальної власності у складі нематеріальних активів від 26.12.2016 року не відповідають вимогам Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за № 1365/26142 (далі - Положення).

В своїх поясненнях від 13.02.2017 року на Довідку позивач зазначила, що для виявлення та проведення інвентаризації коштів на розрахункових, поточних та інших рахунках ліквідатору необхідна інформація щодо наявних відкритих рахунків підприємства-банкрута. Як зазначалось ліквідатором в поясненнях до перевірки від 02.02.2017 року - з метою пошуку, виявлення відкритих розрахункових рахунків та коштів на них - ліквідатором 13.01.2017 року надіслано запит до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області. Станом на час перевірки, з урахуванням строків поштового перебігу та часу на розгляд та виконання запиту, відповідь Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ліквідатором ще не отримано. Одразу після отримання зазначеної відповіді ліквідатором буде здійснено інвентаризацію коштів на розрахункових, поточних та інших рахунках: складено інвентаризаційний опис; залишки коштів, за їх наявності, буде перераховано на основний рахунок банкрута, рахунки буде закрито за виключенням основного рахунку.

Частиною 1 статті 37 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон) передбачено, що ліквідаційна процедура в справі про банкрутство відкривається строком на 12 місяців. Протягом цього строку ліквідатор зобов'язаний виконувати обов'язки, передбачені ч. 2 статті 41 зазначеного закону. При цьому не встановлено іншим обмежень зі строку для виконання кожного обов'язку ліквідатора, тому строк і черговість виконання своїх зобов'язань ліквідатор визначає самостійно, з метою проведення процесуальних дій в строки, передбачені законодавством. Таким чином, процесуальні строки для проведення відповідних дій не закінчились, до того ж позивач надав документи, що підтверджують проведення ним інвентаризації, що спростовує висновки відповідача 3.

Також, Актом встановлено, що арбітражним керуючим не надано документального підтвердження вжиття заходів для забезпечення внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських сформувань достовірних відомостей щодо органів управління банкрута. Звернень, листів, заяв на підтвердження вжиття зазначених заходів, арбітражним керуючим ОСОБА_2 для перевірки не надано.

Позивач погодився з тим, що до перевірки нею було надано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.01.2017 року з актуальною інформацією щодо осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Арбітражний керуючий надала пояснення, що внести до реєстру або змінити будь-які інші дані на час перевірки не вбачається можливим з обставин, незалежних від ліквідатора. Так, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2016 року № 826/16023/16 заборонено суб'єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей стосовно ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд». Також, ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.12.2016 року по справі № 918/1286/16 заборонено будь-яким суб'єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей стосовно ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд», в тому числі щодо зміни керівника та підписання ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд».

Вищезазначені ухвали з необхідними поясненнями були надані комісії позивачем. Крім того, як вже зазначалось вище, законодавством передбачене здійснення ліквідатором своїх обов'язків протягом ліквідаційної процедури яка вводиться на 12 місяців, отже строк його повноважень на момент проведення перевірки становив лише три місяці.

Як зазначено в Акті, арбітражним керуючим не пред'явлено до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон), ліквідатор з дня свого призначення пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 Господарського кодексу України, у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб'єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 222 Господарського кодексу України, у претензії зазначаються: повне найменування і поштові реквізити заявника претензії та особи (осіб), якій претензія пред'являється; дата пред'явлення і номер претензії; обставини, на підставі яких пред'явлено претензію; докази, що підтверджують ці обставини; вимоги заявника з посиланням на нормативні акти; сума претензії та її розрахунок, якщо претензія підлягає грошовій оцінці; платіжні реквізити заявника претензії; перелік документів, що додаються до претензії.

За чинним законодавством України досудовий порядок врегулювання господарських спорів не є обов'язковим за будь-якою категорією справ. Жодний нормативно-правовий акт не містять положень про відповідальність заявника претензії за недотримання встановленої законом форми. Не можна залишати претензію без розгляду лише через те, що в ній відсутній деталізований розрахунок суми боргу.

При розгляді претензії сторони у разі необхідності повинні звірити розрахунки, провести експертизу або вчинити інші дії для забезпечення досудового врегулювання спору (ч. 7 ст. 222 Господарського кодексу України).

Стаття 7 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлює, що якщо до претензії не додано всі документи, необхідні для її розгляду, вони витребовуються у заявника із зазначенням строку їх подання, який не може бути менше п'яти днів, не враховуючи часу поштового обігу. При цьому перебіг строку розгляду претензії зупиняється до одержання витребуваних документів чи закінчення строку їх подання. Якщо витребувані документи у встановлений строк не надійшли, претензія розглядається за наявними документами. При розгляді претензії підприємства та організації в разі необхідності повинні звірити розрахунки, провести судову експертизу або вчинити інші дії для забезпечення досудового врегулювання спору.

Обов'язковими є вимоги до позовних заяв, які встановлено 54 ГПК України та недотримання яких тягне за собою повернення позовної заяви, що регламентовано ст. 63 ГПК України.

Позивачем використано надану законодавством можливість звернутись до боржників ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» в досудовому порядку з метою вірогідного стягнення сум дебіторської заборгованості без судових витрат, що ніяким чином не порушує інтересів та не погіршує стан кредиторів, і навпаки, не призводить до додаткових витрат в ліквідаційній процедурі.

Законом не встановлено будь-яких більш стислих строків пред'явлення вимог для стягнення дебіторської заборгованості, ніж строків всієї ліквідаційної процедури, тому порушення обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 41 Закону, не можливо було здійснити протягом лише трьох місяців з моменту призначення ліквідатора і до моменту початку перевірки.

Також в Акті встановлено, що під час виконання повноважень ліквідатора, арбітражним керуючим здійснено звільнення директора банкрута - ОСОБА_7 - з порушенням ст. 44 та абз. 2 ст. 47 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 41 Закону, ліквідатор з дня свого призначення з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї менш кредиту.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2і 6 статті 40 нього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат: внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

До пояснень арбітражного керуючого від 02.02.2017 № 01-34/14 та до пояснень арбітражного керуючого від 13.02.2017 № 01-34/48 долучено копії наказу від 26.12.2016 № 4 про звільнення директора ТОВ «Інвестиційно-фінансова компанія «Євроінвестбуд», які відрізняються за підписами ліквідатора та ознайомленої особи. Відмітка про отримання вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_7 міститься на копії, що була долучена до пояснень арбітражного керуючого. Відомостей по виплаті заробітної плати на підтвердження розрахунку з ОСОБА_7 та відомостей по виплаті йому вихідної допомоги арбітражним керуючим до перевірки не надано.

Позивачем дотримано всі вимоги ст. 40, 44 КЗпП України: керівника своєчасно попереджено про звільнення, своєчасно звільнено та виплачено всі належні йому суми, доказом чого є його підписи на відповідних документах (попередження про звільнення, наказ про звільнення).

Далі, в Акті також встановлено, що арбітражним керуючим не заявлено в установленому порядку заперечень щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 41 Закону, ліквідатор з дня свого призначення заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими.

Згідно з абз. 9 ч. 1 ст. 38 Закону, вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

У відповідності до п. 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013, після оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом поточні вимоги (грошові вимоги, що виникли під час проведення процедур банкрутства), стають конкурсними вимогами та можуть бути заявлені згідно з частиною першою статті 38 Закону. Заяви з такими грошовими вимогами надсилаються кредиторами безпосередньо до господарського суду, який призначає їх до розгляду в судовому засіданні. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» зазначені заяви оплачуються судовим збором.

22.11.2016 року від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до господарського суду Рівненської області надійшла заява № 18.5/2442 від 14.11.2016 року з поточними грошовими вимогами до ТОВ «ІІФК «Євроінвестбуд» та 23.11.2016 року від Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області до господарського суду Рівненської області надійшла заява № 1113/11 від 18.11.2016 р. з грошовими вимогами до ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд».

Матеріали справи № 918/166/16 на момент надходження зазначених заяв надіслано до розгляду до Вищого господарського суду України.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.11.2016 року по справі № 918/166/16 суд прийняв рішення про відкладення вирішення питання про прийняття до розгляду чи повернення заяв Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з грошовими вимогами до ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» до повернення матеріалів справи із Вищого господарського суду України.

Отже, у зв'язку з тим, що заяви з поточними кредиторськими вимогами не були прийняті судом та приєднані до матеріалів справи, копії цих заяв не надсилались на адреси ліквідатора та боржника, то ліквідатор не мав можливості ознайомитись з текстом заяв про поточні вимоги, тому не міг надати заперечень на такі заяви.

Таким чином, порушення з боку арбітражного керуючого відсутні.

Відповідно до Акту, арбітражним керуючим також не проведено аналізу правочинів (договорів) боржника, які були вчинені ним після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Позивач зазначає, що розгляд і аналіз договорів, укладених боржником до та після початку провадження у справі про банкрутство здійснюється нею в поточному режимі та під час проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника.

Законом, або будь-якім нормативним актом не передбачена необхідність, або форма розгляд у договорів, укладених боржником. Ліквідатор не може надавати документальне оформлення своєї діяльності з приводу аналізу договорів, оскільки таке документальне оформлення або строки проведення такої діяльності не передбачені законодавством.

Далі, арбітражним керуючим, згідно до Акту, під час виконання повноважень ліквідатора не вжито заходів, спрямованих на направлення виконавчих документів арбітражному керуючому, скасування арештів на майно боржника (в т.ч. на банківські рахунки).

Законом не встановлені строки протягом яких ліквідатор повинен вжити заходів спрямованих на направлення арбітражному керуючому виконавчих документів, скасування арештів на майно і банківські рахунки боржника. Оскільки ліквідатору не надійшла відповідь від органів ДФС про рахунки відкриті боржником, то у ліквідатора не було повної інформації про рахунки боржника та про накладені на них арешти. Оскільки судом ще не були розглянуті заяви з поточними вимогами кредиторів та не затверджений остаточний реєстр вимог кредиторів, то ліквідатор не міг починати процедуру продажу майна боржника.

Отже, оскільки строків на здійснення заходів спрямованих на отримання виконавчих документів та скасування арештів щодо майна боржника, не встановлено, а процесуальної необхідності здійснення цих дій ще не було, то ліквідатор ще не звернувся до органів ДВС, однак, ніякого порушення законодавства з боку ліквідатора допущено ще не було, оскільки з моменту відкриття ліквідаційної процедури до моменту початку перевірки пройшло лише три місяці, тому визначення цього моменту як «грубе порушення» є необгрунтованим.

Актом встановлено, що арбітражним керуючим ведеться реєстр вимог кредиторів боржника з порушення вимог Методичних рекомендацій щодо заповнення реєстру вимог кредиторів, затверджених Наказом міністерства економіки України від 02.07.2010 року № 788.

На момент затвердження наказом Міністерства економіки України Методичних рекомендацій (02.07.2010 року) діяв Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 784-ХІV від 30.06.1999 року, що втратив чинність після набрання 18.01.2013 року чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 22.12.2011 року № 4212-VІ.

На сьогодні не існує та не затверджено жодним нормативним актом України будь-якого обов'язкового «Порядку заповнення реєстру вимог кредиторів». «Методичні рекомендації» носять рекомендаційний характер, а не обов'язковий.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» чітко визначено вимоги до реєстру вимог кредиторів та тієї інформації, що повинна бути відображена в ньому. Реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство - це офіційно визнаний та затверджений рішенням господарського суду акт, що використовується для цілей задоволення вимог кредиторів під час провадження у справі.

Реєстр вимог кредиторів, наданий арбітражним керуючим до матеріалів перевірки, повністю відповідає вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.08.2016 року по справі № 918/166/16 затверджено цей реєстр вимог кредиторів ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд». З цієї дати зміни до реєстру вимог кредиторів не вносились та він є актуальним.

Отже, в даному випадку, порушення арбітражним керуючим не допущено.

Далі, відповідно до Акту, арбітражним керуючим не вжито заходів щодо виділення частки ТОВ «ІФК «Євроінвестбуд» зі статутного капіталу ТОВ «СЗП «Стодола».

Арбітражний керуючий надала до перевірки інформацію стосовно того, що станом на теперішній час виділити частку банкрута зі статутного капіталу ТОВ «ЄЗП «Стодола» на даний момент неможливо.

Як встановлено ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню.

Таким чином, оскільки з моменту призначення ліквідатора і до початку проведення перевірки пройшло лише три місяці, то не існувало законодавчої можливості здійснити дії по виходу з ТОВ «СЗП «Стодола». Виділ частки банкрута з майна ТОВ «СЗП» Стодола» неможливий у зв'язку з тим, що 30.05.2016 року господарським судом Рівненської області по справі № 918/362/16 винесено ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «СЗП «Стодола» та введено процедуру розпорядження майном.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем під час виконання повноважень порушень законодавства не допущено. За таких обставин рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 10.03.2017 року щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оформлене протоколом № 57/03/17 від 10.03.2017 року, підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 113 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що рішення Дисциплінарної комісії носить рекомендаційний характер для органу, який наділений виключними повноваженнями щодо видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), позбавлення особи права на заняття такою діяльністю і, як наслідок такого рішення, - анулювання свідоцтва.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 113 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на підставі висновків Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, саме Державний орган з питань банкрутства наділений повноваженнями приймати рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) здійснюється відповідно до пункту 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 14 січня 2013 року №93/5, зокрема, у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в тому числі накладення дисциплінарного стягнення), структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін'юсту України про анулювання такого свідоцтва.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Вищого адміністративного суду України №К/800/58758/14 від 28 травня 2015 року.

Разом з тим, Міністерством юстиції України 29.03.2017 року видано наказ № 1046/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_2, за відсутності відповідного рішення структурного підрозділу Міністерства юстиції України про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності та висновку про наявність підстав для анулювання відповідного свідоцтва про право на заняття діяльністю арбітражного керуючого.

За таких обставин, наказ Міністерства юстиції України від 29.03.2017 року № 1046/5 прийнятий з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого та порядку припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), не відповідає вимогам закону, а відтак підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Керуючись ст.ст. 2, 71, 94, 128, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 10.03.2017 року щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оформлене протоколом від 10.03.2017 року № 57/03/17.

3. Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 01.03.2017 року № 710/5 про зупинення діяльності арбітражного керуючого.

4. Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 29.03.2017 року № 1046/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

5. Присудити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1280,00 грн., сплачений квитанціями № 2233 від 20.04.2017 року на суму 640,00 грн., та № 2266 від 20.04.2017 року на суму 640,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий судді В.С. Князєв

Суддя Є.В. Марич

Суддя В.В. Біоносенко