Справа № 817/81/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2017 р.Р і в н еСправа №817/81/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
до Зарічненська районна державна адміністрація
про визнання протиправним та скасування рішення, подання, розпорядження та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Зарічненської районної державної адміністрації (далі Зарічненська РДА) про визнання протиправним та скасування рішення, подання, розпорядження та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням заяв про зміну та уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА від 13.01.2017 №4/дп-17;

- визнати протиправними та скасувати подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарних стягнень у виді оголошення доган та звільнення з посади ОСОБА_4, внесене дисциплінарною комісією 13.01.2017 голові Зарічненської РДА;

- визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Зарічненської РДА «Про оголошення догани ОСОБА_4М.» від 13.01.2017 за №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к та №17-к;

- поновити ОСОБА_4 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА Рівненської області з 14.01.2017;

- стягнути із Зарічненської РДА середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2017 по дату прийняття рішення у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані рішення суперечать рішенню суду про поновленню її на роботі, та такими, що порушують її право на працю, визначене Конституцією України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та суду пояснив, що спірні подання і розпорядження прийняті відповідачем по тих самих фактичних обставинах, які вже ним розглядалися, і за фактом розгляду дисциплінарною комісією яких вже було прийнято відповідне рішення, та у звязку з чим її вже було звільнено з посади у 2016 році, а тому відсутні правові підстави для повторного розгляду дисциплінарною комісією одних і тих самих фактичних обставин, із винесенням іншого по суті рішення для нового притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, звільнення позивача з посади 13.01.2017 було здійснене в день її поновлення на такій посаді, на виконання судового рішення від 12.01.2017 у справі №817/1833/16. Внаслідок чого, таке судове рішення фактично не було виконане, у звязку з чим відповідач порушив принципи верховенства права та юридичної визначеності. Разом з тим, в день поновлення відповідач також 10 раз притягнув її до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що позивач звільнена ще до її фактичного поновлення, а відтак неправомірно. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач, Зарічненська РДА, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні представники відповідача надали пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснили, що хоча дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА і розглянула ті самі обставини і матеріали по фактах відсутності позивача на роботі у період, зазначений у рішенні комісії, який вже був предметом розгляду цієї комісії, однак, у 2016 році дисциплінарна комісія рекомендувала голові Зарічненської РДА притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності лише за три дні відсутності позивача на роботі, що і було зроблено головою Зарічненської РДА, а в цей раз відносно позивача застосовано інші дні відсутності на роботі, що стало підставою для дисциплінарного стягнення у виді десяти доган і звільнення. Разом з тим, строк притягнення до відповідальності по цих фактах відсутності позивача на роботі не закінчився. Зазначили, що припинення діяльності відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА свідчить про відсутність організаційних умов для виконання ОСОБА_4 роботи за посадою начальника такого відділу після її поновлення. Відтак, оскаржені розпорядження прийняті без порушення вимог чинного законодавства. Просили у задоволення позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.02.2013, розпорядженням голови Зарічненської РДА №27-к, ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА (а.с.74).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі №817/989/13-а, яка набрала законної сили 10.03.2016, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 18.02.2013 №27-к, ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 19.02.2013 та стягнуто з Зарічненської РДА на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2013 по 02.12.2015 у сумі 145307,54грн.

19.05.2016 розпорядженням голови Зарічненської РДА №95-к ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 19.02.2013 (а.с.205) та з 19.05.2016 по 18.07.2016 включно надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 61 календарний день (п.4). В подальшому, відпустку продовжено на 166 календарних днів з 19.07.2016 по 31.12.2016 розпорядженням голови Зарічненської РДА від 15.07.2016 №116-к (а.с.208).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2016 у справі №817/892/16, яка набрала законної сили 27.09.2016, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №95-к в частині пунктів 3.1, 3.3, 3.5 пункту 3 та пункту 4, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 15.07.2016 №116-к (а.а.с.177-180).

Крім того, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2016 у справі №817/1632/16, яка набрала законної сили 27.12.2016, стягнуто із Зарічненської РДА на користь ОСОБА_4 середній заробіток за період з 19.05.2016 по 27.09.2016 в сумі 18493,10грн.

Разом з тим, 20.10.2016 головою Зарічненської РДА, на підставі рішення Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА від 17-19.10.2016 №2/дп-16 (а.а.с.51-56), прийняті розпорядження №213-к, №214-к Про оголошення догани ОСОБА_4М. та №215-к, яким ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА за прогул без поважних причин з 27.09.2016 (а.с.14).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №817/1833/16, яка набрала законної сили 04.02.2017, визнано протиправними та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 20.10.2016 № 213-к, № 214-к та №215-к, а ОСОБА_4 знову поновлено на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 21.10.2016 та стягнуто з Зарічненської РДА на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21.10.2016 по 12.01.2017 включно в сумі 18444,00грн. (а.а.с.45-49).

Так, 13.01.2017 розпорядженням голови Зарічненської РДА №6-к ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 21.10.2016 (а.с.18).

При цьому, того ж дня, 13.01.2017, головою Зарічненської РДА, на підставі рішення Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА від 13.01.2017 №4/дп-17 (а.а.с.63-66), прийняті розпорядження «Про оголошення догани ОСОБА_4М.» за №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к (а.а.с.19-28).

Крім того, цього ж дня, 13.01.2017, ОСОБА_4 розпорядженням голови Зарічненської РДА №17-к, на підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА, оформленого рішенням від 13.01.2017 №4/дп-17, та розпоряджень від 13.01.2017 за №7-к №16-к, звільнено з посади начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА у звязку з відсутністю на службі без поважних причин (а.с.29).

Вважаючи оспорювані розпорядження голови Зарічненської РДА, та взагалі такі дії відповідача, протиправними, ОСОБА_4 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), дія якого поширюється на державних службовців, зокрема, місцевих державних адміністрацій (ст.3).

Частиною 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 64 Закону №889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч.1 ст. 65 Закону №889-VIII) .

Дисциплінарним проступком є, зокрема, прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.12 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону №889-VIII, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частиною 3 статті 66 Закону №889-VIII передбачено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, субєктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини 2 статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Частинами 6 та 7 статті 66 Закону №889-VIII встановлено, що дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії. За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Тобто, з урахуванням вимог ст.ст.65, 66 Закону №889-VIII при вчиненні державним службовцем дисциплінарного проступку, як прогул без поважних причин, субєкт призначення або керівник державної служби такому державному службовцю може оголосити догану за поданням дисциплінарної комісії, а звільнення можливе лише за вчинення ним дисциплінарного проступку систематично (повторно протягом року) при тому, що за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ, як це визначено ч.1 ст.69 Закону №889-VIII.

Дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ під час визначення виду дисциплінарного стягнення повинна враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обовязків. Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця (ч.1 ст.67 Закону №889-VIII).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для субєкта призначення (ч.9 ст.69 Закону №889-VIII).

Звільнення державного службовця за прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) може мати місце лише за умови, коли державний службовець без поважних причин був відсутній на службі. Державний службовець не може бути звільнений за прогул без поважних причин, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як прогул без поважної причини.

У законодавстві відсутнє визначення поняття прогул, однак в Постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 №9 розкривається зміст цього поняття як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або принаймні більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно з вищезазначеною постановою, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

З урахуванням позиції Верховного Суду України, для прийняття рішення про звільнення працівника із займаної посади за прогул необхідно встановити такі обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге зясувати причини такої відсутності; по-третє систематичність вчинення даного проступку, тобто повторності протягом року.

Як вбачається з розпорядження від 13.01.2017 №17-к «Про звільнення ОСОБА_4М.» (а.с.29), підставою для його прийняття стали, зокрема, подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності, оформленого рішенням від 13.01.2017 №4/дп-17, та розпорядження голови Зарічненської РДА від 13.01.2017 №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к про оголошення доган ОСОБА_4 за прогули державного службовця.

Згідно з рішенням від 13.01.2017 №4/дп-17 (а.а.с.63-66), Дисциплінарна комісія розглянула дисциплінарну справу, за зверненням голови Зарічненської РДА від 13.01.2017 ОСОБА_5, щодо прогулів начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА ОСОБА_4 у період з 27 вересня по 20 жовтня 2016 року, за результатами розгляду якого внесено подання голові Зарічненської РДА про притягнення начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за прогули у вказаному періоді.

На підставі такого подання, 13.01.2017 головою Зарічненської РДА прийняті розпорядження «Про оголошення догани ОСОБА_4М.» за №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к (а.а.с.19-28).

Разом з тим, судом встановлено, що дисциплінарна справа щодо прогулів начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА ОСОБА_4 у період вересень-жовтень 2016 року вже була предметом розгляду Дисциплінарної комісії, за наслідками якої складено рішення від 17-19 жовтня 2016 року за №2/дп-16.

Таким чином, Дисциплінарна комісія вдруге відкрила дисциплінарне провадження на підставі звернення голови Зарічненської РДА відносно тих же самих фактів та того ж періоду, які вже нею розглядалися, та мають результат у вигляді рішення від 17-19 жовтня 2016 року за №2/дп-16.

Вказане рішення було підставою прийняття розпоряджень Зарічненської РДА від 23.09.2016 №213-к, №214-к та №215-к, протиправність яких підтверджено судовим рішенням у справі №817/1833/16, яке набрало законної сили 04.02.2017, а тому в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Право, не бути двічі притягненим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення - «non bis in idem», закріплене у ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, підписаної від імені України 09.11.1995, де подається сучасне розуміння цього принципу: нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Так, у справі Ґрадинхер проти Австрії, в якому Європейський суд сформулював кри терії оцінки двох правопорушень як тотожних. Суд підкреслив, що така тотожність торкається не лише назви правопорушень за відповідним законом, але також, - що найбільш важливо, - їх змісту та мети. Виходячи з цього, Європейський суд ви знав таким, що порушує ст.4, стягнення із заявника адміністративного штрафу за керування транспортним засобом у стані сп'яніння, оскільки раніше він був засу джений за це саме діяння як за кримінальний злочин (порушення правил дорож нього руху, що спричинило тяжкі наслідки). Суд розцінив адміністративне право порушення і злочин «одним і тим самим діянням» в сенсі розглядуваної статті. Та ким чином, зазначений підхід дозволив Європейському суду вийти за межі суто кримінального судочинства і поширити сферу дії права «non bis in idem», до пев ної міри, і на адміністративне судочинство.

Відтак, суд критично оцінює спробу відповідача двічі притягнути позивача до відповідальності за дисциплінарний проступок, відсутність якого підтверджена в судовому порядку.

Разом з тим, згідно з листком непрацездатності серії АГЮ №921990 (а.с.35), ОСОБА_4 у період з 28.09.2016 по 03.10.2016 перебувала на амбулаторному лікуванні, що спростовує доводи Дисциплінарної комісії, викладені у рішенні від 13.01.2017 №4/дп-17, щодо дисциплінарного проступку з боку ОСОБА_4, та свідчить про їх необґрунтованість.

Більше того, на думку суду, не може свідчити про обєктивність розгляду такої дисциплінарної справи той факт, що в один день (13.01.2017) її було відкрито, розглянуто, встановлено дисциплінарний проступок, прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, застосовано 10 дисциплінарних стягнень у виді догани та звільнено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність рішення Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА від 13.01.2017 №4/дп-17, та як наслідок, і розпоряджень голови Зарічненської РДА від 13.01.2017 №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к про оголошення доган ОСОБА_4 та №17-к про її звільнення, а тому підлягають скасуванню.

При цьому, суд вважає, що скасування оспорюваного рішення Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської РДА є достатнім для захисту прав, свобод та інтересів позивача, відтак, скасовувати подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарних стягнень у виді оголошення доган та звільнення з посади ОСОБА_4 є безпідставним заходом, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА Рівненської області з 14.01.2017, суд зазначає слідуюче.

Протиправність звільнення ОСОБА_4 із зазначеної посади неодноразово підтверджено судовими рішеннями у справі №817/989/13-а та у справі №817/1833/16.

Зокрема постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №817/1833/16 поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 21.10.2016.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов'язковими до виконання.

Положеннями статей 14 та 255 КАС України регламентовано, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обовязком такого боржника.

Так, 13.01.2017, на виконання судового рішення у справі №817/1833/16, розпорядженням голови Зарічненської РДА №6-к ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської РДА з 21.10.2016 (а.с.18).

При цьому, поновлюючи позивача на посаді відповідачем у такому розпорядженні визначено, що ОСОБА_4 вважати поновленою на посаді та такою, що приступила до роботи 13.01.2017 (п.2), а також визначено робоче місце та особистий графік роботи (п.3).

Статтею 24 КЗпП України визначено, що якщо трудові правовідносини у працівника виникають не з моменту укладання трудового договору, а з моменту, коли його фактично було допущено до роботи.

Відповідно до положень ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується шляхом відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, а тому сам факт прийняття роботодавцем рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника на роботі є недостатньою умовою виконання рішення суду про поновлення такого працівника, оскільки не може свідчити про виконання роботодавцем вимог ст.29 КЗпП України та про фактичний допуск такого працівника до виконання попередніх обовязків за посадою.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12.

Разом з тим, відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, на підставі наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі вносяться зміни до трудової книжки такого працівника, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу (розпорядження), визнаного судом незаконним. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі", а у графі 4 робиться посилання на наказ (розпорядження) про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Вказаного запису до трудової книжки ОСОБА_4 відповідачем зроблено не було, про що свідчить повідомлення у листі від 13.01.2017 №01/23-138 наступного змісту: Одночасно повідомляємо Вам про необхідність звернення до районної державної адміністрації з трудовою книжкою для вчинення відповідних записів і про право на отримання розрахунку із заробітної плати (а.с.17).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що трудові правовідносини позивача були поновлені за рішенням суду, проте фактичне допущення до роботи ОСОБА_4 13.01.2017 не відбулося, адже про існування розпорядження голови Зарічненської РДА від 13.01.2017 №6-к щодо поновлення на посаді вона дізналася лише з моменту отримання листа від 13.01.2017 за №01/23-138 (а.с.17), надісланого відповідачем засобами поштового звязку 13.01.2017 за номером відправлення 208 (а.с.212), та яке, згідно з результатами відстеження поштових відправлень (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/), вручене адресату особисто 20.01.2017 обєктом поштового звязку РІВНЕ 23.

Разом з тим, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №817/1833/16 встановлено, що у період з 21.10.2016 по 12.01.2017 ОСОБА_4 перебувала у вимушеному прогулі.

В силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи викладене рішення суду у справі №817/1833/16 відповідачем виконано не в повному обсязі та не в спосіб, зазначений в ньому, оскільки в один день (13.01.2017) одним розпорядженням субєкта владних повноважень позивача поновлено, а іншим звільнено.

Таким чином, відповідач навмисно створює ситуацію, за якої з позивачем, як особою, що рішенням суду поновлена на роботі та на користь якої стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, поводяться із зменшенням рівності здійснення, можливості реалізації, своїх прав, що прямо суперечить не лише ст.24 Конституції України та Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні від 06.09.2012 №5207-VI щодо здійснення будь-якого передбаченого законодавством права без дискримінації, а й ст.1 Протоколу 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України від 09.02.2006 №3435-ІV).

Особливо неприпустимим є створення такої ситуації з боку органу державної влади, який є одним із компонентів держави, та інтереси якого повинні співпадати з необхідністю належного здійснення будь-якого передбаченого законодавством права особи без дискримінації, що є питанням авторитету влади й Держави в цілому.

З огляду на викладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оспорюваного розпорядження від 13.01.2017 №17-к, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд приходить до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої її незаконно звільнено.

Такий висновок узгоджується із гарантованим Конституцією України принципом верховенства права (ст.8), невід'ємним елементом якого є принцип правової (юридичної) визначеності, який, зокрема, передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду, про що у низці своїх рішень зазначає Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п.61, ECHR 1999-VII) Європейський суд з прав людини констатував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.02.2009 у справі справі «Христов проти України», згадуючи й про справу «Брумареску проти Румунії», зокрема, констатував: Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (п.62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.».

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, згідно з приписами ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 встановлена судовими рішеннями у справі №817/1833/16, яке набрало законної сили 04.02.2017, в сумі 6996,00грн.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці працівників державних органів» від 18.01.2017 №15 затверджено нову схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році та визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292, відповідно до якої позивачу обчислювався середній заробіток за час вимушеного прогулу у справі №817/1833/16.

Таким чином, у 2017 році у відповідача відбулось підвищення заробітної плати, що згідно із затвердженою схемою посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів, розмір посадового окладу керівника самостійного відділу становить 5000,00грн., що у порівнянні із розміром посадового окладу, який був чинним у 2016 році (4480,00грн.), посадовий оклад у 2017 році підвищено з урахуванням коефіцієнта 1,12 (5000/4480).

Відтак, розмір седеньомісячного заробітку позивача за час вимушеного прогулу у 2017 році з урахуванням коефіцієнта коригування 1,12 становить 7835,52грн. (6996x1,12).

За таких обставин, сума середнього заробітку, належна до виплати ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 14.01.2017 по день постановлення судового рішення 03.07.2017, становить 43550,84грн.

Разом з тим, подані відповідачем заперечення свідчать про його незгоду з рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду у справах №817/989/13-а, №817/664/16, №817/892/16, №817/1632/16 та №817/1833/16, що набрали законної сили, а відтак судом до уваги не приймаються.

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу 43550,84грн., визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Зарічненської районної державної адміністрації від 13.01.2017 №4/дп-17.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про оголошення догани ОСОБА_4М.» від 13.01.2017 за №7-к, №8-к, №9-к, №10-к, №11-к, №12-к, №13-к, №14-к, №15-к, №16-к та №17-к.

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника відділу у справах сімї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 14.01.2017.

Стягнути із Зарічненської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.01.2017 по 20.06.2017 в сумі 43550,84грн. (сорок три тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень вісімдесят чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 14.01.2017 звернути до негайного виконання.

Постанову суду в частині стягнення із Зарічненської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 7835,52грн. (сім тисяч вісімсот тридцять п'ять гривень п'ятдесят дві копійки) звернути до негайного виконання.

Присудити на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Зарічненської районної державної адміністрації судовий збір в сумі 640,00 (шістсот сорок гривень).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щербаков В.В.