Справа № 809/512/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6415/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №809/512/17 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.03.2017, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2017 Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, просило скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.03.2017 (щодо відмови у прийнятті до виконання виконавчого листа №809/14447/16, виданого 01.03.2017).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Долинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно з Законом України «Про виконавче провадження» передбачено виконання рішень судів майнового та немайнового характеру. В даному випадку виконавчий документ немайнового характеру. Розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження» передбачає виконання рішень судів немайнового характеру, який є вичерпним. Статтею 63 вказаного Закону визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Апелянт вказує, що порядок і спосіб виконання даного рішення у вищезазначеному Законі не зазначено, даний виконавчий лист не містить дій зобов'язального характеру та не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а тому державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Оскільки відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, на підставі п.1 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд даної справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 21.11.2016 Івано-Франківським окружним адміністративним судом розглянуто адміністративну справу №809/1447/16 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) та застосовано заходи реагування у вигляді зупинення та заборони експлуатації будівель, споруд, приміщень деревообробного цеху фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1), що знаходяться за адресою: вулиця Братів Гавришів, с.Шевченкове, Долинського району, Івано-Франківської області, шляхом опечатування вхідних дверей, окрім виконання робіт, пов'язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки. Постанову звернуто до негайного виконання (а.с.9-11).

На виконання вказаного судового рішення, 01.03.2017 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано стягувачу виконавчий лист №809/1447/16 (а.с.12).

06.03.2017 Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулося до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою №01-2207/07 про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 809/1447/16 від 01.03.2017 (а.с.13).

13.03.2017 головним державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 та статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання щодо примусового виконання виконавчого листа №809/1447/16, виданого 01.03.2017 Івано-Франківським окружним адміністративним судом, у зв'язку з тим, що пред'явлений виконавчий документ не містить дій зобов'язального характеру, тому не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби (а.с.14).

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.03.2017 направлено Управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області згідно супровідного листа від 13.03.2017 за № 3980 та отримано останнім 27.03.2017 (а.с.15).

Вважаючи таке рішення головного державного виконавця незаконним та необґрунтованим, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулося із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ч.4 ст.257 КАС України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення повідомлення позивача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.03.2017 слугував висновок державного виконавця про те, що пред'явлений виконавчий документ не містить дій зобов'язального характеру, тому не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Так, у виконавчому листі №809/1447/16, виданому 01.03.2017 Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №809/1447/16 на виконання постанови суду від 21.11.2016, вказано: «Застосувати заходи реагування у вигляді зупинення та заборона експлуатації будівель, споруд, приміщень деревообробного цеху фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом опечатування вхідних дверей, окрім виконання робіт, пов'язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки».

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 3 ст.63 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі аналізу вказаних законодавчих норм та змісту виконавчого листа №809/1447/16 суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказаний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст.4 Закону №1404-VIII, у ньому чітко вказано ті дії, від вчинення яких боржник зобов'язаний утриматися, визначено спосіб виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2016, який відповідає заходу примусового виконання рішення, визначеному пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону №1404-VIII, порядок виконання рішень такого встановлено ст.63 Закону №1404-VIII, відтак мотивування державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання тим, що виконавчий лист не містить дій зобов'язального характеру, а тому не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, не знайшло свого підтвердження.

При цьому, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII), водночас пунктом 3 статті 6 Закону №1404-VIII встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Іншого органу, окрім органів державної виконавчої служби, який мав би повноваження виконувати зазначене рішення суду, Законом №1404-VIII та нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність органів Державної служби України з надзвичайних ситуацій, не визначено, а тому примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №809/1447/16 від 01.03.2017 покладається на органи державної виконавчої служби.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що головним державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області, безпідставно направлено позивачу повідомлення про повернення виконавчого документу - виконавчого листа за №809/1447/16 від 01.03.2017 стягувачу без прийняття до виконання, вказане повідомлення є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині здійснення розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст.94 КАС України, оскільки такою передбачено, що суд присуджує документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі у тому випадку, коли судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з наявним в матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області є органом державної влади.

Відповідно до Положення про Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, затвердженого Наказом ДСНС України 04.02.2013 №3, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб. Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Таким чином відсутні підстави для застосування ч.1 ст.94 КАС України та стягнення судового збору сплаченого за подання позовної заяви за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас, здійснення позивачем - суб'єктом владних повноважень документально підтверджених судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, які могли б бути присудженні з відповідача на підставі ч.2 ст.94 КАС України, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи не встановлено.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак порушив норми процесуального права в частині розподілу судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №809/512/17 в частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині вимог Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області відмовити.

В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №809/512/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин