Справа № П/811/709/16
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року справа № П/811/709/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку письмового провадження адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги від 18 травня і 01 квітня 2016 року, якими:

- збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 714772,07 грн. та накладено штрафну санкцію - 357386,04 грн.;

- накладено штрафну санкцію у сумі 510 грн.;

- застосовано штрафну санкцію за несвоєчасне нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - внесок) в сумі 26710,41 грн.;

- зобов'язано сплатити недоїмку з внеску в сумі 178584,85 грн.

Позивач підтримав вимоги заяви.

Пояснив, що упродовж 2013-2015 років не допускав завищення валових витрат.

Дизельне паливо та запасні частини до транспортних засобів використовувались виключно у господарській діяльності, котра пов'язана з наданням послуг з перевезення вантажів.

Звертав увагу, що у подорожніх листах зазначалась відстань, котру долав транспортний засіб під час здійснення перевезень.

Зазначив, що комунальні платежі сплачував на підставі договору, який укладено з орендодавцем.

Представники відповідача заперечили стосовно задоволення позову.

Пояснили, що позивач укладав договори з придбання дизельного палива та запасних частин до транспортних засобів, які не носили реального характеру.

На їх думку, доказами цього є податкова інформація та акти перевірки його контрагентів.

Разом з тим, зазначили, що позивач включив до валових витрат кошти на придбання дизельного палива, що не використовувалось у господарській діяльності.

Зазначили, що у товарно-транспортних накладних не зазначено відстань, яку долали транспортні засоби під час перевезення.

Водночас, стверджували, що позивач включив до валових витрат кошти стосовно сплати комунальних платежів за використання приміщення, яке орендувало разом з іншим платником податків.

Згідно висновку відповідача позивач завищив валові витрати, що призвело до заниження грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та недоїмки зі сплати внеску.

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 4 а.с.126).

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом факти і обставини, що стали підставами звернення.

Так, ФОП ОСОБА_1 надає послуги з перевезення транспортних засобів, що перебувають у його власності.

Протягом березня 2016 року податковий орган провів планову перевірку діяльності позивача щодо повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 березня 2013 року по 31 грудня 2015 року (Том 1 а.с.24-53).

Під час перевірки ревізори використовували первинні матеріали бухгалтерського та податкового обліку платника податків та акти перевірок ТОВ "Гайда Транс" (далі - Товариство), податкову інформацію щодо Товариства та ТОВ "КААРОН-СЕРВІС" (далі - Товариство 2).

Під час перевірки ревізори звертались письмово до платника податків з запитами про надання первинних документів.

Ревізори встановили завищення витрат на загальну суму 3972600,25 грн. за весь період, що перевірявся. (Том 4 а.с.121).

Позивач сплатив Товариству за товар 494625 грн.

Податковий орган зробив висновок про відсутність реальності господарських операцій, керуючись не аналізом первинних документів бухгалтерського обліку, а актами і податковою інформацією стосовно контрагента позивача.

Акти і інформація містять висновок про нереальність господарських операцій Товариства з іншими платниками.

Податковий орган не надав доказів стосовно прийняття відносно Товариства податкових повідомлень-рішень за наслідками складання згаданих актів і інформації.

Згідно акту перевірки упродовж періоду, який перевірявся, позивач мав взаємовідносини з Товариством 2 щодо придбання запчастин для транспортних засобів, котрі здійснювали перевезення на загальну суму 180968,20 грн. (без ПДВ).

До складу валових витрат позивач включив кошти щодо придбання запчастин на суму 83468,20 грн.

Ревізори вважають, що ця господарська операція не носила реального характеру, керуючись податковою інформацією стосовно Товариства 2.

Податкова інформація містить лише припущення щодо високої імовірності декларування товарів різних груп одним з контрагентів Товариства 2.

Водночас, у інформації зазначено про факти маніпулювання Товариством 2 податкової звітності.

Податковий орган жодним чином не аналізував документи бухгалтерського та податкового обліку, які надавались позивачем щодо взаємовідносин з Товариством 2.

Ревізори також зробили висновок, що позивач завищив витрати на загальну суму 11660,19 грн. (сплата комунальних платежів за приміщення, котре орендувалось).

На думку ревізорів, ці витрати треба розподіляти з Товариством, яке також орендувало одне з приміщень за однією і тією ж адресою.

Ревізори зробили висновок, що позивач оплачував витрати іншого платника податків.

За повідомленням ДП "Кіровоградське спецуправління №411" (далі - Підприємство) упродовж 2013-2015 років позивач та Товариство орендували різні склади за однією і тією ж адресою (Том 3 а.с.105).

Підприємство повідомило, що згідно договору оренди Товариство не сплачувало комунальні платежі, оскільки до їх приміщення не підключено до подачі води та електроенергії.

Разом з тим, Підприємство повідомило, що лічильники щодо обліку подачі води та електроенергії знаходились у офісному приміщенні, яке орендувалось позивачем, а обов'язок сплати комунальних платежів визначався договором оренди.

Також ревізори зробили висновок, що позивач включив до складу валових витрат вартість придбаного дизельного палива, яке не використано в господарській діяльності, на загальну суму 3382846,80 грн.

Підставою прийняття висновку є аналіз актів виконаних робіт щодо надання транспортних послуг в більшості яких, як зазначають ревізори, не зазначено відстань, котру подолав транспортний засіб.

Не змігши встановити відстань, яку подолав транспортний засіб, згідно актів виконаних робіт, ревізори визнали безпідставним включення до валових витрат коштів, за котрі придбано дизельне паливо.

Керівник податкового органу погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу від 18 травня і 01 квітня 2016 року, якими:

- збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 714772,07 грн. та накладено штрафну санкцію - 357386,04 грн.;

- накладено штрафну санкцію у сумі 510 грн.;

- застосовано штрафну санкцію за несвоєчасне нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - внесок) в сумі 26710,41 грн.;

- зобов'язано сплатити недоїмку з внеску в сумі 178584,85 грн. (Том 1 а.с.17-23).

Розмір внеску обчислено з урахуванням заниження зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб.

Штрафна санкція з внеску у сумі 26710,41 грн. застосована за його несвоєчасну сплату.

Штрафна санкція у сумі 510 грн. накладено за ненадання документів платником податків під час перевірки на вимогу ревізора.

Ревізори звертались письмово до позивача під час перевірки 16 та 21 березня 2016 року з запитом про надання первинних документів бухгалтерського та податкового обліку (Том 1 а.с.244-247).

12 жовтня 2015 року Державна податкова інспекція у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві склала узагальнену податкову інформацію щодо Товариства 2 за період квітень-вересень 2015 року (Том 2 а.с.20-30).

У інформації зазначено, що Товариство 2 неправомірно визначало для контрагентів податковий кредит.

Юридична оцінка, встановлених судом обставин і фактів справи.

Щодо завищення витрат у сумі 3382846,80 грн.

Податковий орган не заперечує здійснення позивачем господарської діяльності щодо перевезення транспортними засобами, які належать йому на праві власності (6 вантажних автомобілів) (Том а.с.173-175, Том 2 а.с.53-58).

Згідно висновку акту перевірки позивач довів використання дизельного палива у господарській діяльності на суму 461260,02 грн.

Водночас, ревізори встановили, що до складу валових витрат віднесено вартість придбаного дизельного палива на суму 3844107,06 грн.

Отже, завищення витрат становить різниця між 3844107,06 грн. і 461260,02 грн.

Відповідач визнає надання позивачем транспортних послуг згідно кожного з наданих актів виконаних робіт, однак вказує, що в більшості з них не зазначено фактичний пробіг.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що кілометраж стосовно надання транспортних послуг зазначався у кожному з подорожніх листів, які надав до суду.

Суд, оглянувши подорожні листи, встановив, що у них наявні підписи водія, дати здійснення перевезень, замовники, маршрут, дані спідометра, залишок дизельного палива та скільки його видано (Том 3 а.с.167-250, Том 4 а.с.1-123).

Представники відповідача зазначили, що під час перевірки позивач не надав подорожніх листів.

Позивач стверджував, що вони знаходились у розпорядженні ревізорів, так як постійно складалися і згідно їх даних здійснювалось списання дизельного палива.

Водночас, позивач визнав, що отримував запити ревізорів і зразу ж показував ті документи, які в наявності.

Визначаючи суму завищення валових витрат, ревізори не заперечували наявність актів виконаних робіт та факт їх надання.

Однак, у зв'язку з відсутністю подорожніх листів не змогли перевірити правильність списання дизельного палива.

Отримавши доступ у судовому засіданні до подорожніх листів, ревізори не перевірили правильність списання дизельного палива з урахуванням відомостей у них.

Відсутність інформації про кілометраж перевезення в акті надання послуг змушує дослідити подорожній лист.

Подорожні листи заповнені у повному обсязі.

Суд зазначає, що податковий орган не надав беззаперечних доказів невиконання позивачем вимоги про надання подорожніх листів.

Позивач стверджував, що вони знаходились у розпорядженні податкових ревізорів.

Отже, суд робить висновок, що під час перевірки сторони не порозумілись, а подорожні листи були в наявності, так як відповідач визнав надання позивачем послуг згідно кожного акту виконаних робіт.

Тому суд зобов'язаний врахувати відомості подорожніх листів при прийнятті рішення.

Податковий орган в судовому засіданні не спростував відомостей у подорожніх листах, чим не довів правильність списання платником податків дизельного палива щодо наданих транспортних послуг.

Таким чином, висновок податкового органу щодо завищення витрат на суму 3382846,80 грн. є необґрунтованим.

З урахуванням висновку суду є безпідставним і податкове повідомлення-рішення стосовно накладення штрафу у сумі 510 грн. за невиконання вимоги ревізора про надання документів під час перевірки.

Щодо завищення витрат на суму 11660,19 грн. (оплата комунальних платежів).

Перш за все, позивач упродовж 2013-2015 років уклав з Підприємством договір оренди нерухомості (склад та офіс) загальною площею 100 кв.м. за адресою вул.Покровська,50 у м.Кропивницький (Том 2 а.с.59-67).

Згідно пункту 4.1.6-4.1.7 правочину позивач (орендар) оплачує комунальні платежі (електропостачання та водопостачання) Підприємству на підставі пред'явлених останнім рахунків згідно відомостей лічильників.

Приміщення використовувалось позивачем в господарській діяльності, що не заперечує відповідач.

Податковий орган відповідно до поданих позивачем документів бухгалтерського обліку зміг розділити комунальні платежі та орендну плату (Том 3 а.с.21).

Комунальні платежі склали за кожний рік, що перевірявся, 3572,71 грн., 3543,38 грн., 4544,10 грн.

Тобто, відповідач стверджує, що сплата орендного платежу пов'язана з господарською діяльністю, а комунальних платежів - ні.

Такий висновок відповідач зробив, дізнавшись, що за згаданою адресою розміщене і Товариство, засновником якого є позивач.

На думку відповідача, у зв'язку з використанням одного і того ж приміщення двома платниками податків потрібно розподілити суму витрат (комунальних платежів).

За інформацією Підприємства Товариство орендувало інше нежитлове приміщення за цією ж адресою (Том 3 а.с.105).

У договорі оренди, який укладено з Товариством, не зазначалось про сплату комунальних платежів.

Якщо податковий орган визнає, що потрібно здійснити розподіл витрат між двома платниками податків, то повинен був визначити формулу розподілу.

Судом встановлено, що платники податків орендували різні приміщення і тільки в договорі, який укладено між позивачем та Підприємством, зазначалось про сплату комунальних платежів.

Утримання майна, яке використовується у господарській діяльності платника податків, беззаперечно доводить, що такі витрати пов'язані з такою діяльністю відповідно до приписів пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Отже, позивач правомірно включив до складу витрат кошти, що становлять вартість комунальних послуг.

Щодо завищення витрат стосовно взаємовідносин з Товариством та Товариством 2 у сумі 494625 грн. та 83468,20 грн.

Перш за все, це вартість коштів, які сплачені позивачем за придбання запасних частин до транспортних засобів, яким надавались послуги з перевезень.

Акт перевірки чи податкова інформація це документи, в яких ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт та інформацію вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками акту перевірки, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобов'язана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності контрагентів позивача податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі з Товариством 2 та Товариством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство та Товариство 2 зі своїми контрагентами.

Це ж ніяким чином не доводить відсутність між ними господарських операцій.

У судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобов'язань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача (видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акти списання запасних частин).

Оскільки, податковий орган не намагався перевірити обставини, які зафіксовані у згаданих письмових документах, тому суд не вправі ставити їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з цих питань, то перейняв би на себе повноваження відповідача, що є недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Отже, позивач включив до витрат суми коштів за договорами, укладеними з Товариством та Товариством 2, відповідно до приписів пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що позивач не завищив витрат за період, який перевірявся.

А тому, податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, вимога про сплату недоїмки з внеску та рішення про накладення штрафу за його несвоєчасну сплату є протиправними.

Таким чином, їх належить скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 18 травня 2016 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 714772,07 грн. та накладено штрафну санкцію - 357386,04 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 18 травня 2016 року, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській від 01 квітня 2016 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної санкції з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 26710,41 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській від 01 квітня 2016 року про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 178584,85 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6890 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей