Справа № 392/792/17
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/792/17
Провадження № 2-а/392/93/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Жигалова Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії та просить суд:

- визнати протиправними дії Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови їй, ОСОБА_1, у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності, зобов»язати відновити пенсію по інвалідності з 18 липня 2016 року та здійснити виплату заборгованості пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 18 липня 2016 року по дату ухвалення судового рішення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона працює в Управлінні соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністраці з 16 квітня 2013 року на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення та має статус державного службовця категорії «В». 18 липня 2016 року рішення Кіровоградської обласної МСЕК № 2 від 18 липня 2016 року їй було встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання безтерміново.

З 18 липня 2016 року вона перебуває на обліку в Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської як інвалід ІІІ групи загального захворювання та їй було призначено пенсію згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Однак у зв»язку з набранням чинності Законом України № 213-VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного зебезпечення», відповідач з 18 липня 2016 року безпідствано не виплачує їй пенсію по інвалідності, з тих підстав, що вона працює на посаді, яка дає право на спеціальну пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», хоча заяви про відмову від одержання такої пенсії вона не писала.

Дії відповідача позивач вважає протиправними, у зв»язку із чим позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому, додатково пояснивши, що після того як її було взято на облік у Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської як інваліда ІІІ групи загального захворювання та призначено пенсію згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» вона жодної виплати пенсії не отримувала.

Представник відповідача заперечував проти пред»явленого позову та просив у його задоволенні відмовити, з тих підстав, що позов є безпідставним та необгрунтованим, призупинивши виплати позивачу пенсії відповідач діяв на підставі законодавства України, яке на час його виконання не було визнано неконституційним, позивачу було призначено та нараховано здійснення виплати пенсії, однак її виплата була призупинена, надавши додаткові письмові заперечення (а.с. 50-51).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (частини 1 статті 6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб»єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб»єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку доказам досліджених судом та наданими сторонами, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття і незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії та інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон № 1058 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області, як інвалід ІІІ групи загального захворювання та працює в Управлінні соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністрації з 16 квітня 2013 року на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення та має статус державного службовця категорії «В» (а.с. 7, 56-62).

18 липня 2016 року рішенням Кіровоградської обласної МСЕК № 2 від 18 липня 2016 року позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ група інвалідності загального захворювання безтерміново (а.с. 6, 7а).

Листом від 26 квітня 2017 року № 2192/03-31 відповідач надав відповідь позивачу проте, що їй відмовлено у поновленні виплати пенсії та додатково зазначено, що з 01 січня 2017 року набрали чинності закони України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774, яким врегульовано окремі питання пенсійного забезпечення у 2017 році. У зв»язку із чим продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, який діяв у 2015 та 2016 роках (а.с. 10).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року (далі за текстом - Закон України № 213-VIII), абзац 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року викладений в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього закону не виплачуються».

Аналогічні зміни внесені до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно пункту 1 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII цей Закон набирає чинності з 1 квітня 2015 року.

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року (далі за текстом - Закон України № 911-VIII) абзаци 2 та 3 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Аналогічні зміни внесені до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року.

Згідно пункту 1 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

В пункті 2 частини 1 статті 45 Закону України від 09 липня 2003 року

№ 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» серед іншого зазначається, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Суд вважає, що у зв»язку із тим, що позивач працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», то відповідно до положень Закону України № 213-VIII та Закону України № 911-VIII, які у встановленому законом порядку неконституційним не визнавались, в період з 18 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року виплата пенсії позивачу не здійснюється, тому відповідач, нездійснюючи позивачу, припинивши виплату, з 18 липня 2016 року (часу втановлення інвалідності), пенсії позивачу діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Вказана правова позиція викладена і в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року (справа № К/800/7788/16), від 07 грудня 2016 року (справа № К/8002/15059/16), від 13 квітня 2017 року (справа № К/800/11753/17).

При цьому з 01 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (далі за текстом - Закон України № 1774-VIII), якими врегульовано окремі питання пенсійного забезпечення у 2017 році.

Відповідно до Закону України № 1774-VIII у 2017 році продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, який діяв у 2015 та 2016 роках.

За таких обставин, суд вважає, що Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, з урахуванням приписів Закону України № 213-VIII, Закону України № 911-VIII, Закону України № 1774-VIII, правомірно не здійснювало позивачу виплату пенсії з 18 липня 2016 року, у зв»язку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи, що відповідач є суб'єктом владних повноважень у розумінні статті 3 КАС України, суд за результатами розгляду справи вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 94 КАС України.

Ухвалою від 19 травня 2017 року про відкриття провадження у справі було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору в розмірі 640,00 грн., а з урахуванням того, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмір 640,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 18, 70, 71, 158 - 163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2017 року.

Суддя Д.М. Кратко