Справа № 357/4304/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/4304/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А
10 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з довідки від 20.04.2017 року за № 03к/84, виданої Білоцерківським об`єднаним військовим комісаріатом Міністерства Оборони України, вбачається, що підполковник запасу ОСОБА_3 дійсно з 19.07.2000 року по 11.09.2014 року знаходився на військові службі Збройних Сил України, приймав безпосередню участь у бойових діях в АТО в період з 01.05.2014 року по 11.09.2014 року в складі в/ч пп В - 0849.
23.01.2015 року Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 було видано посвідчення НОМЕР_2 , відповідно до якого він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
11.06.2015 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в Київській області Катіплову С.І. було видано посвідчення НОМЕР_3 , дійсне до 10.06.2018 року, відповідно до якого він є інвалідом третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Відповідно до виписки з акта огляду медико - соціальної експертної комісії та довідки до акта МСЕК серії АБ № 0774688 від 09.03.2017 року, ОСОБА_3 з 09.03.2017 року встановлено другу групу інвалідності - довічно, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно із витягом з протоколу № 916 від 17.03.2015 року, засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання підполковника ОСОБА_3 , що підтверджені медичними документами, пов`язані із захистом Батьківщини.
Позивач у березні 2017 року звернувся з письмовою заявою до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в Київській області для встановлення статусу та видачі посвідчення інваліда війни 2 групи додавши до заяви документи, які підтверджують статус інваліда.
Однак, відповідач, листом від 29.03.2017 року за № 1843 відмовив у задоволенні заяви позивача мотивуючи відсутністю підстав для видачі йому посвідчення інваліда війни.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач не надав до суду належних, допустимих та переконливих доказів щодо правомірності своїх дій, а з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача щодо відмови у видачі позивачу посвідчення інваліда війни другої групи є протиправними.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать інваліди з числа: військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.
Надання статусу інваліда війни, зазначеним вище особам, визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.2 Порядку надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 08.09.2015 (в редакції станом на час звернення позивача з позовом до суду) статус інваліда війни надається, зокрема військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до закону військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення; працівникам підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення її проведення безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення; особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до закону військових формувань та правоохоронних органів.
Таким чином, пункт 11 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п.2 Порядку не передбачає такої причини інвалідності як «захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини».
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до з довідки від 20.04.2017 року за № 03к/84, виданої Білоцерківським об`єднаним військовим комісаріатом Міністерства Оборони України, вбачається, що підполковник запасу ОСОБА_3 дійсно з 19.07.2000 року по 11.09.2014 року знаходився на військові службі Збройних Сил України, приймав безпосередню участь у бойових діях в АТО в період з 01.05.2014 року по 11.09.2014 року в складі в/ч пп В - 0849.
Крім того, в Протоколі № 916 від 17.03.2015 року, засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовця зазначено про захворювання позивача, яке визначено, як «захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини».
Тобто, вищезазначені фактичні дані підтверджують наявність обставин щодо того, що позивач в період з 01.05.2014 року по 11.09.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Також, з довідки до акта огляду МСЕК серії АБ № 0774688 від 09.03.2017 року, позивачу встановлено другу групу інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Тобто, вищезазначені фактичні дані підтверджують наявність обставин щодо того, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Як вбачається з листа Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, позивачу відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та посвідчення інваліда війни в зв`язку з «необхідністю надання доказів на підтвердження того, що він став «…інвалідом внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення…».
Колегія суддів не погоджується з таким рішенням відповідача.
Так, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
До інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
Отже, частина 1 та пункт 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачають надання статусу інваліда війни особам, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час захисту Батьківщини. Законодавець не передбачив такої підстави у п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону, проте колегія суддів вважає, що права позивача мають бути захищені.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка є загальною щодо визначення осіб, які належать до інвалідів війни, та п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону, колегія суддів у даному випадку вважає за необхідне захистити права позивача шляхом застосування до спірних правовідносин аналогії закону, а саме: частину 1 та пункт 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).
Пунктом 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, при цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо вбачається з п. 2 ч. 4 ст. 105 та п. 3 ч. 2 ст. 162 КАС України.
У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини 4 статті 105, пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.
Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, що регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, дослідивши наявні у справі документи, враховуючи проведення в Україні антитерористичної операції, а також виникнення необхідності надання як основних, так і додаткових соціальних гарантій учасникам АТО та членам їх сімей, пораненим військовослужбовцям, а також сім`ям, члени яких загинули (померли) з огляду проведення АТО, підтримання їх морально - психологічного стану, поліпшення фінансово - матеріального стану зазначених категорій осіб, а також вшанування пам`яті героїв АТО, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо існування у нього права отримання відповідного посвідчення.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав на задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Керуючись ст. 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.