Справа № 520/104/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/104/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Васильків О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.; скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.12.2016 року щодо накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.

06.02.2017 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив: визнати протиправною та зобов'язати начальника Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області скасувати постанову старшого державного виконавця від 19.12.2016 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.; визнати протиправною та зобов'язати начальника Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області скасувати постанову старшого державного виконавця від 16.01.2017 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 10200 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2.

Постановою Київського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2017 року заявлений позов задоволено шляхом визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.12.2016 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. на Департамент комунальної власності Одеської міської ради у рамках ВП № 50436757, визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.01.2017 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. на Департамент комунальної власності Одеської міської ради у рамках ВП № 50436757.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який відповідно до затвердженого наказом ГТУЮ в Одеській області від 09.03.2017 року № 96/03-006 Положення є органом державної виконавчої служби, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та надано 7-денний строк для самостійного виконання Департаментом комунальної власності Одеської міської ради вимог виконавчого листа № 2-1936/06, виданого 04.03.2016 року Київським районним судом м. Одеси за рішенням суду, що набрало законної сили 15.11.2006 року, про зобов'язання Одеського міського управління земельних ресурсів (правонаступник Департамент комунальної власності Одеської міської ради) у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, на розгляд сесії Одеської міської ради.

Згідно наданої позивачем квитанції «Укрпошти» та реєстром рекомендованої кореспонденції ВПВР ГТУЮ в Одеській області, вказана постанова була відправлена на адресу позивача 11.03.2016 року.

З наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження № 50436757 вбачається, що 01.04.2016 року (зареєстровано відповідачем 04.04.2016 року) Департамент комунальної власності Одеської міської ради надав до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області лист, в якому, зокрема, повідомив, що 20.11.2014 року за № 01-20/892 Департамент направив відпрацьований проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, на розгляд постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради задля узгодження останньою можливості подальшого розгляду на черговому засіданні сесії Одеської міської ради питання затвердження представленого проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки та передачі її у приватну власність. Крім того, позивач, зокрема, вказав, що відповідно до протоколу засідання постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, яке відбулось 26.05.2015 року, було вирішено передати документи про надання ОСОБА_2 земельної ділянки окремим проектом рішення на розгляд чергової сесії Одеської міської ради.

На підтвердження вказаних обставин позивачем державному виконавцю, зокрема, надані відповідні супровідний листи про направлення проекту щодо відведення земельної ділянки третій особі на розгляд постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради від 20.11.2014 року та протокол засідання постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради від 26.05.2015 року.

Також, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, 27.04.2016 року рішенням Одеської міської ради № 629- VIІ відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для відмови визначено відсутність плану зонування або детального плану території.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.12.2016 року накладено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа.

У постанові зазначено, що Одеською міською радою отримано не всі документи від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме зазначено, що підставою для відмови третій особі у затверджені проекту землеустрою Одеською міською радою визначено відсутність плану зонування або детального плану території.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що 16.01.2017 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради штраф у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Одеською міською радою прийнято рішення № 629-VIІ від 27.04.2016 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки саме з підстав відсутності плану зонування або детального плану території, тобто, не з вини Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, оскільки наявність плану зонування або детального плану території не залежить від діяльності Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Суд першої інстанції вказав на неправомірність висновку державного виконавця про те, що Одеською міською радою отримано не всі документи від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради для надання ОСОБА_2 земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов з огляду на викладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного на момент відкриття оскаржуваного виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 5 вказаного Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частинами 1 та 3 статті 6 зазначеного Закону було встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у вказаній редакції, було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Водночас, 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафів) у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафів) визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що державним виконавцем може бути винесено постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, відповідачем прийняті оскаржувані постанови про накладення на позивача штрафів за невиконання рішення суду в рамках виконання виконавчого листа саме про зобов'язання Одеського міського управління земельних ресурсів (правонаступник Департамент комунальної власності Одеської міської ради) у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, на розгляд сесії Одеської міської ради.

Учасниками процесу по даній справі не заперечується факт виконання позивачем вказаного виконавчого документа та направлення на розгляд сесії Одеської міської ради відпрацьованого проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначені обставини насамперед підтверджуються рішенням Одеської міської ради від 27.04.2016 року № 629-VIІ, яке досліджувалось перед прийняттям оскаржуваних постанов і державним виконавцем, з якого вбачається, що на розгляді Одеської міської ради перебував проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 та цим рішенням Одеською міською радою відмовлено у затвердженні цього проекту.

При цьому, підставою для такої відмови визначено відсутність плану зонування або детального плану території.

Приймаючи оскаржувані постанови про накладення на позивача штрафів за невиконання рішення суду відповідач послався на те, що обставини відмови Одеською міською радою у затвердженні проекту землеустрою з огляду на відсутність плану зонування або детального плану території свідчать про невиконання позивачем виконавчого документу та отримання Одеською міською радою не всіх документів від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, колегія суддів вважає, що такі посилання відповідача судом першої інстанції вірно визнані безпідставними, оскільки відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, план зонування території (зонінгу) м. Одеси затверджений рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року № 1316-VIІ, тобто вже після прийняття рішення від 27.04.2016 року № 629-VIІ про відмову третій особі в затвердженні проекту землеустрою, яке фактично і стало підставою для накладення на позивача штрафів за невиконання рішення суду.

Посилання апелянта на протиправність відмови Одеської міської ради в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки з підстав відсутності плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, що встановлено рішенням суду у справі № 520/5836/16-а, що набрало законної сили, навпаки підтверджує відсутність перешкод у Одеської міської ради для прийняття рішення за направленим позивачем проектом землеустрою та відповідно відсутність підстав для накладення на позивача штрафів за невиконання рішення суду.

Так, вказаним рішенням суду у справі № 520/5836/16-а, що набрало законної сили, встановлено, що рішенням Одеського міської ради від 27.04.2016 року № 629-VII позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 та передачі її у приватну власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі відсутності плану зонування або детального плану території.

Суд у цій справі встановив, що внших порушень, які б мали наслідком відмову позивачу у затвердженні проекту щодо відведенні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 та передачі її у приватну власність позивачу для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), відповідачем не виявлено.

При цьому, у цій справі суди дійшли висновку, що розглядаючи питання щодо проекту рішення, внесеному постійною комісією з землеустрою та земельним правовідносинам «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1 га за вищевказаною адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» Одеська міська рада не мала права вимагати, ні від постійної комісії з землеустрою та земельним правовідносинам, ні від позивача, Детальний план території, до якої входить земельна ділянка за вказаною адресою, оскільки положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не мають зворотної дії у часі.

З огляду на викладене, рішенням суду у справі № 520/5836/16-а, що набрало законної сили, зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача не було підстав для накладення на позивача штрафів оскаржуваними постановами за наведених ним обставин.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними та скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець