Справа № 826/19335/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» до Виконавчого комітету Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Ойл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Сервіс» про визнання протиправним та скасування рішення, та свідоцтва про право власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, в якому просив: 1) визнати неправомірним та скасувати рішення виконкому Щорської сільської ради №13 від 17.04.2008 про видачу свідоцтва про право власності; 2) визнати недійсним свідоцтво від 22.04.2008 про право власності на нерухоме майно, а саме: комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, с. Щорськ, вул. Виконкомівська, 29а, що видане ТОВ «Унірем-Ойл».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у задоволенні клопотання представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем - Сервіс» про передачу справи за підсудністю до Криничанського районного суду Дніпропетровської області - відмовлено, провадження у справі закрито у зв'язку тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення виконавчого комітету Щорської сільської ради №13 від 17.04.2008 про видачу свідоцтва про право власності та просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, с. Щорськ, вул. Виконкомівська, 29а, що видане ТОВ «Унірем-Ойл».

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем у даній справі є Виконавчий комітет Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, спір між сторонами виник з приводу винесеного Відповідачем рішення № 13 від 17.04.2008 про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто позивачем оскаржується саме рішення органу місцевого самоврядування, яке стосується об`єкту нерухомого майна, тому такий спір стосується захисту цивільних прав та має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів належить розглядати у порядку до цивільного провадження. Однак, оскільки позивачем є юридична особа, вирішення вказаного спору відноситься до компетенції господарського суду.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Відповідно до частини першої ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

У відповідності до п. 1 частини першої ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до п. 7 частини першої ст. 3 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, відповідно до частини другої ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

При цьому, у відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013 спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, з викладених законодавчих норм вбачається, що до юрисдикції адміністративних судів належать публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, який здійснює управлінські функції та реалізує свою компетенцію на основі законодавства.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати неправомірним та скасувати рішення виконкому Щорської сільської ради №13 від 17.04.2008 про видачу свідоцтва про право власності; визнати недійсним свідоцтво від 22.04.2008 про право власності на нерухоме майно, а саме: комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, с. Щорськ, вул. Виконкомівська, 29а, що видане ТОВ «Унірем-Ойл».

Згідно пп. 10 п. б статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: делеговані повноваження: облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відповідно до частини десятої ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З наведених норм законодавства вбачається, що спори, які виникають з приводу обліку та реєстрації об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних відносинах надані йому законодавством владні управлінські функції, тобто справи за позовом до такого суб'єкта належать до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, спір у цій справі виник не у зв'язку із реалізацією відповідачем владних управлінських функцій, а з приводу його дій при видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на нерухоме майно, тобто має приватно-правовий характер.

Крім того, відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводиться місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам у випадках, визначених цим пунктом.

Додатком №1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 визначено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, серед яких зокрема: свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, видане органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.

За правилами пункту 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно за своєю суттю не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а відтак не може бути оскарженим в адміністративному порядку.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що оскільки позивачем у даній справі є юридична особа, вирішення вказаного спору відноситься до компетенції господарського суду. Таким чином, спір в даній частині не є публічно-правового характеру, відтак відповідно до п. 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в цій частині підлягає закриттю.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.