Справа № 214/916/17(2-а/214/113/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2017 рокусправа № 214/916/17(2-а/214/113/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2017 року у справі №214/916/17(2-а/214/113/17) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити одноразову компенсацію за втрату годувальника,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування їй одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що її чоловік, ОСОБА_3, мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії. 29.08.2014 року він помер внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є підставою для виплати членам сім'ї одноразової компенсації, встановленої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 12.12.2014 року вона звернулась до відповідача із заявою та необхідними документами для взяття її на облік та виплати одноразової компенсації по втраті годувальника. 21.01.2015 року відповідачем була перерахована на її рахунок одноразова компенсація по втраті годувальника у розмірі 7586 грн., однак, як вона потім довідалась, її розмір є меншим ніж той, що встановлений законом - 60 мінімальних заробітних плат. 08.11.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй одноразову компенсацію, у зв'язку зі смертю чоловіка у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, на яку 24.11.2016 року отримала лист-відповідь, що у виплаті компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат їй відмовлено, а також зазначено, що розміри вищевказаної компенсації сім'ям за втрату годувальника визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З таким рішенням відповідача вона не погодилась та звернулась до суду з даним позовом.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2017 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду, відмовивши у задоволенні позову. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції розглянув адміністративний позов, який був поданий з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, виплата позивачу одноразової компенсації у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України, була здійснена у січні 2015 року, проте адміністративний позов до суду поданий у лютому 2017 року, тобто через два роки після того, як позивач дізналась про розмір виплати, без наявності причин, які могли бути визнані поважними. Крім того, суд першої інстанції проігнорував Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, яким визнано конституційним право Кабінету Міністрів України встановлювати розмір соціальних гарантій, зокрема, одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Позивач вказує на те, що зміни у статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими розмір виплат у разі втрати годувальника встановлювався Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року. Відтак, виплата одноразової грошової допомоги, на думку позивача, має здійснюватися у розмірі шістдесяти мінімальних заробітних плат, а нормативно-правові акти, що набрали чинності з січня 2015 року, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки позивач звернулась за грошовою компенсацією у 2014 році.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Здійснюючи перевірку оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів керується приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є дружиною ОСОБА_3, який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, був інвалідом 3-ї групи та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню зв'язку захворювань, інвалідності та смерті з діянням іонізованого випромінювання та інших шкідливих наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 05.11.2014 року, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 12.12.2014 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради із заявою про взяття її на облік та виплати одноразової компенсації по втраті годувальника, що передбачено положеннями ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 21.01.2015 року відповідачем була перерахована на її рахунок одноразова компенсація по втраті годувальника у розмірі 7586 грн. 08.11.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй одноразову компенсацію, у зв'язку зі смертю чоловіка у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, на яку 24.11.2016 року отримала лист-відповідь, що у виплаті компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат їй відмовлено, а також зазначено, що розміри вищевказаної компенсації сім'ям за втрату годувальника визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування ОСОБА_2 одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Поновлення порушених прав позивача здійснено судом шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше виплачених сум.

Апелянт стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у розгляді адміністративного позову, поданого з порушенням строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач отримала виплату одноразової грошової компенсації у розмірі 7586 грн. 21 січня 2015 року. Вважаючи виплату зазначеної суми такою, що не відповідає визначеному статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру, позивач звернулась до адміністративного суду 13 лютого 2017 року, оскарживши дії відповідача щодо нарахування одноразової компенсації за втрату годувальника.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування одноразової компенсації за втрату годувальника ОСОБА_2 мала звернутись до суду протягом шести місяців з 21 січня 2015 року, тобто до 21 липня 2015 року. Подавши адміністративний позов 13 лютого 2017 року, ОСОБА_2 пропустила визначений Кодексом строк.

За приписами частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

ОСОБА_2 до адміністративного позову була додана заява про поновлення строку звернення до суду, в якій вона зазначила про те, що відповідач не роз'яснив їй порядок розрахунку суми компенсації, і про порушення своїх прав вона дізналась лише після звернення до відповідача з листом 08.11.2016 року. Крім того, у 2015 році вона знаходилась у тяжкому емоційному стані після похорон сина та чоловіка, змушена була оформлювати спадщину, що потребувало чимало часу та коштів. У зв'язку з відмовою Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу в призначенні пенсії по втраті годувальника, позивач вимушена була звертатись до суду, що також призвело до втрати часу та коштів.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції не здійснив перевірку дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Так, за приписами пункту 5 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Ухвала суду першої інстанції про відкриття скороченого провадження від 15 лютого 2017 року не містить висновку суду щодо дотримання позивачем строку звернення до суду чи наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Крім того, у письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач звертав увагу суду першої інстанції на зазначену вище обставину (а.с.29), проте постанова суду від 18 квітня 2017 року не містить жодних висновків за результатами аналізу цих доводів та обґрунтувань їх неприйняття судом.

Відповідно до частини 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про наявність обставин, за яких суд мав би можливість визначити причину пропуску строку звернення до суду поважною, колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення передбачених Кодексом адміністративного судочинства дій та підтверджені належними доказами.

Як зазначала позивач, вона у січні 2015 року не знала про дійсний розмір компенсації, яку мала би отримувати за законом. Проте, зазначена обставина не може визначатись такою, що перешкоджала зверненню до суду із адміністративним позовом, оскільки свідчить про необізнаність позивача, яка не пов'язана з істотними перешкодами та труднощами. Крім того, позивач з грудня 2014 року вчиняла юридично значимі дії - 12.12.2014 року подала заяву до відповідача про виплату компенсації, у січні 2015 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і 27.03.2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину (а.с.7), 12 серпня 2015 року звернулась до суду з адміністративним позовом про зобов'язання призначити їй пенсію у зв'язку із втратою годувальника, 12 жовтня 2015 року приймала участь у судовому засіданні (а.с.8). Крім того, як повідомив апелянт, ОСОБА_2 вже зверталась з цим саме позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, ухвалою якого від 30 січня 2017 року адміністративний позов був залишений без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду і відсутності причин, які могли бути визнані судом поважними (справа № 214/7365/16-а).

На думку колегії суддів, с часу отримання компенсації - 21 січня 2015 року позивач мала можливість звернутись до суду із позовом (у тому числі через уповноваженого представника) про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування одноразової компенсації за втрату годувальника, оскільки перебування у певному психологічному та емоційному стані не було перешкодою для звернення її до зазначених вище установ із заявами, у тому числі, до суду з позовом у 2015 році.

Наслідком відсутність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які можуть бути визнані судом поважними, є залишення без розгляду позовної вимоги про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування ОСОБА_2 одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Порушення судом першої інстанції вимог статті 99, 100, 107 Кодексу адміністративного судочинства України призвело до неправильного вирішення питання про можливість розгляду по суті зазначеної вище позовної вимоги.

Відповідно до статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. Згідно пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату їй одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

08 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради із заявою, в якій просила нарахувати та видати їй недоплачену одноразову грошову компенсацію як дружині, що втратила годувальника. При цьому, ОСОБА_2 у заяві посилається на статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стверджує про помилкове застосування постанови КМУ № 649 від 20.04.2007 року. Листом від 24.11.2016 року № С-1524/063 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради відмовила у здійсненні виплати у розмірі 60 мінімальних заробітних плат (а.с.19). Проте, як вбачається зі змісту адміністративного позову, зазначену вище відмову у здійсненні перерахунку грошової допомоги, ОСОБА_2 не оскаржила.

Суд першої інстанції, у свою чергу, не скористався процесуальною можливістю, передбаченою статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, виходу за межі позовних вимог та вирішення позовних вимог, які не пред'являлись позивачем. Постанова суду першої інстанції не містить висновку про протиправність зазначеної відмови відповідача у здійсненні перерахунку, оскільки судом вирішувалась позовна вимога про визнання протиправними дій по нарахуванню одноразової грошової допомоги, тобто дій, які були вчинені 25 січня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції, як зазначено у частині 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Слід зазначити, що позовна вимога про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є, за своїм характером, похідною, спрямованою на відновлення порушених прав. Застосування судом такого способу захисту має передувати оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскарженої постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про залишення без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та відсутності причин, які могли бути визнані судом поважними позовної заяви ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування їй одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні позову про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_2 слід відмовити за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 99, 100, пунктом 9 частини 1 статті 155, статтями 198, 202, 203, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради - задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2017 року у справі №214/916/17(2-а/214/113/17) - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо нарахування їй одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - залишити без розгляду.

У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради здійснити перерахунок та виплату одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і є остаточною та оскарженню не підлягає, відповідно до частини 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко