Справа № 761/7911/17
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/7911/17
Провадження № 2-а/761/302/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Міністерства юстиції України, Державної пенітенціарної служби України про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Державної пенітенціарної служба України (далі по тексту - відповідач 2), Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 3), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача 2 щодо відмови позивачу в призначенні останньому пенсії за вислугою років та скасувати розпорядження (у формі листа) Голови комісії з ліквідації Державної пеніціарної служби України №5/1-101-ТЛ/2-17 від 13 січня 2017 року; зобов'язати відповідачів 2, 3 виконати вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та подати заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах до відповідача 1; зобов'язати відповідача 1 призначити позивачу пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 08.12.2016; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу №223/ОС-16 від 15 вересня 2016 року, відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», п. 4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» 18 вересня 2016 року, позивача було звільнено із служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку із скороченням штатів. Згідно вказаного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 19 років та 19 днів, у пільговому - 24 роки 1 місяць 3 дні. 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України з метою призначення пенсії за вислугою років, проте листом останнього від 08.12.2016 року у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу відмовлено. На виконання листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, позивач звернувся до відповідача 2 з приводу призначення пенсії за вислугою років, проте останній листом від 13 січня 2017 року відмовив позивачу в призначенні такого виду пенсії з тих підстав, що календарної вислуги років не вистачає для призначення даного виду пенсії. Тобто замість виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту - Порядок), відповідач 2 неправомірно витлумачив законодавство та вирішив, що позивач не має права на пенсії за вислугою років, а отже вийшов за межі своїх повноважень. Позивач зазначає, що Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу служба України» встановлено, пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів. Крім того, право на пенсію за вислугою років не залежить від наявної відповідної кількості виключно календарної вислуги, пільгова пенсія враховується саме при призначені пенсії, а не при призначенні розміру такої пенсії. На підставі вище викладеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково зазначивши, що викладений у листі від 13 січня 2017 року висновок Державної пенітенціарної служба України щодо неможливості призначення пенсії, не належить до компетенції останнього, оскільки питання щодо визначення права та підстав для призначення пенсій є компетенцією виключно органів Пенсійного фонду України, а тому відповідач 2 вийшов за межі своїх повноважень, визначених законом. Крім того, звертав увагу суду, що з заробітної плати позивача регулярно відраховувались та відраховуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суми коштів, а тому право позивача на отримання пенсії не може бути обмежене.

Представник відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача 2 Державної пенітенціарної служби України в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на свої письмову заперечення, в яких зазначив, що вислуга років позивача на день звільнення із займаної посади в календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 19 днів, в той час коли відповідно до чинного законодавства необхідно не менше 23 років на день звільнення. Відтак, згідно ст. 12 вказаного Закону, позивач не має права на пенсію за вислугу років, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача 3 Міністерство юстиції України в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що наказом Державної пеніцарної служби України № 223/ОС-16 від 15.09.2016 року підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1, головного спеціаліста відділу енергозабезпечення та інженерних мереж управління ресурсного забезпечення апарату Державної пеніціарної служби звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку із скороченням штатів відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 01 місяць 03 дні (а.с 12).

Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зі зверненням, відповідно до якого просив призначити йому пенсію за вислугу років. Між тим, листом від 08.12.2016 № 23696/03/3-2428 позивача було повідомлено, що призначення і виплати пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України. Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.07 № 3-1, встановлено, що заяви про призначення пенсії подаються особами через уповноважені структурні підрозділи відповідних міністерств та служб, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії, документів. (а.с. 8-9).

В зв'язку з чим, листом від 10.01.2017р. ОСОБА_1 звернувся до голови комісії з ліквідації Державної пенціарної служби із зверненням, відповідно до якого просив призначити йому пенсію за вислугу років ( вх.. №48/01-17 від 11.01.2017р. а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що листом Державної пеніціарної служби України №5/1-104-Тл/2-17 від 13.01.2017 року було повідомлено позивача про те, що у останнього календарна вислуга років становить 19 років 00 місяців 19 днів, в той час коли такий вид пенсії призначається за наявності, коли календарна вислуга років становить 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Тобто, позивач фактично отримав відмову від відповідача 2 щодо призначення йому пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч. 1 ст. 2 вказаного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992, № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, з аналізу положень якого можна дійти висновку, що пільгова вислуга років враховується саме при призначенні виду пенсії та не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту - Порядок).

Зокрема, пунктом першим встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

У відповідності до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

В свою чергу рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Аналізуючи зміст зазначених норм та положень, можна дійти висновку про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На Державну пенітенціарну служби України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

При цьому, суд критично ставиться до наведених в запереченнях відповідача 2 доводів необґрунтованості та безпідставності позовних вимог позивача, оскільки відповідач 2 не уповноважений приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов'язаний лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України.

Крім того, посилання відповідача 2 на відсутність календарної вислуги років у позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років суперечать чинному законодавству, оскільки у відповідності до норм як Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так і Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, з врахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій , Державної пенітенціарної служби України щодо підготовки та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів на ОСОБА_1 для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах та зобов'язання відповідача підготувати та направити до відповідача 1 документів стосовно позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджено постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року за №3-1, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні щодо скасування розпорядження у формі листа голови комісії з ліквідації Державної пенціарної служби України № 5/1-101-ТЛ/2-17 від 13.01.2017, оскільки вказаний лист не є актом управління відповідача 2 та не є обов'язковим для виконання, містить виключно інформаційний характер, а тому не може бути скасований.

Щодо вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

У відповідності до норм чинного законодавства саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб. Разом з тим, чинним законодавством передбачено і певний порядок звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії. В даному випадку саме відповідач 2 не виконав покладені на нього функції та не передав до Головного управління Пенсійного фонду України необхідний пакет документів для вирішення питання про призначення пенсії за вислугою років позивачу. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем 1 було порушено права позивача, зокрема, що відповідачем 1 відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за вислугою років. Доказів протилежного матеріали справи не містять. А тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі - 640 грн. 00 коп.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 161-163, 186, 254, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів відносно ОСОБА_1 для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах.

Зобов»язати Державну пенітенціарну служби України в особі голови ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи на ОСОБА_1 для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджено постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року за №3-1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі - 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її оголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: