Справа № 216/3764/16-а(2-а/216/87/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" липня 2017 р. справа № 216/3764/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року у справі №216/3764/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача, а саме не призначення позивачу пенсії за віком з липня 2016 року із застосування при призначенні пенсії за віком середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують 2016 року - року звернення за призначенням пенсії, а також не виплаті вказаної пенсії з тієї ж дати протиправними;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком із застосування при призначенні пенсії за віком середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують 2016 року - року звернення за призначенням пенсії, починаючі з липня 2016 року, а також сплатити заборгованість, яка виникла через те, що пенсія не була у належному розмірі своєчасно призначена.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована обґрунтованістю позовних вимог позивача та неправомірністю дій відповідача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст.40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу)" який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Так як позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", то застосовувати середню заробітну плату (дохід), визначену частиною другою ст.40 цього Закону для призначення пенсії відсутні законні підстави.

Згідно з ч.2 ст.73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, ст.5 Закону України "Про судовий збір" доповнено п.18, відповідно до якого Пенсійний фонд України та його територіальні органи віднесені до переліку осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Відповідач надіслав апеляційному суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з 1994 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких осіб".

05.07.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Розрахунок пенсії просив провести відповідно до ст.26, ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосувавши при розрахунку показник середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, затри календарних роки, що передують року звернення зa призначенням пенсії.

Листом від 21.07.2016 року №Ф651/03/11 позивача повідомлено, що згідно наданих документів позивач має право на пенсію за віком. Розмір пенсії розраховується за формулою згідно ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до частини першої статті 40 цього Закону, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Відповідно наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком загальний стаж роботи становить 38 років 7 місяців 9 днів, коефіцієнт стажу з кратністю 1,35 становить 0,52088. Заробітна плата для розрахунку пенсії складає 3039,60 грн. (2,53742 - коефіцієнт заробітку, 1197,91 середній заробіток за 2007 рік, так як пенсія за вислугу років по лінії міністерства оборони призначалась 01.12.1994 року), яка розрахована за період з 01.07.2000р. по 30.04.2005р. та з 01.05.2006р. по 15.11.2002р., з 02.06.2003р. по 31.07.2008р., з 01.12.2012р. по 13.12.2012р., з 01.01.2013р. по 30.04.2016р. Пенсія позивача станом на 01.07.2016 рік становить - 1617,17 грн.: 1583,27 грн. - загальний розмір пенсії за віком, 33,90 грн. - доплата за понаднормовий стаж (3 роки). Підстави застосування при призначенні пенсії за віком із середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відсутні.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, то відповідач протиправно зменшив розмір пенсії позивача, застосувавши показник заробітної плати за 2007 рік.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Таким законом є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким встановлюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він звернувся вперше.

Таким чином, в даному випадку, відсутні підстави для застосування відповідачем у спірних правовідносинах частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 31 березня 2015 року та від 02 грудня 2015 року (справи №№21-612а14, 21-4123а15 відповідно).

Оскільки позивачу раніше не призначалась пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то за результатом розгляду заяви позивача відповідач мав застосувати положення ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто при обчисленні пенсії обрати розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме виходячи із розміру заробітної плати за 2013-2015 роки, а не показник заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні в галузях економіки за 2007 рік.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, не довів суду правомірність свої дій та рішення, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Щодо доводів відповідача стосовно стягнення судового збору судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.87 КАС України).

Пунктом 18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Проте, ані Законом України "Про судовий збір", ані КАС України не передбачено звільнення органів Пенсійного фонду України від відшкодування судових витрат, понесених стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо судове рішення ухвалене на її користь.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року у справі №216/3764/16-а залишити без мін.

Ухвалив апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко