Справа № 814/2697/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2697/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання недійсним податкове повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.04.2016 № 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що розрахунок земельного податку є необґрунтований, оскільки позивач 16.07.2015 року подав заяву про розірвання договору оренди землі до Миколаївської міської ради та 24.06.2015 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок на цій земельній ділянці, а тому вважає, що податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року у задоволено адміністративний позов ОСОБА_1. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № 1 від 10.10.2016 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами, однак в судове засідання вони не зявилися та з урахуванням заяви від позивача про розгляд справи без його участі, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 № 1, яким визначила суму податкового зобовязання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 11046,80 грн.

Згідно із договором оренди землі від 28.09.2004 року Миколаївською міською радою надано позивачу в оренду земельну ділянку площею 107 кв. м за адресою м. Миколаїв, вул.Шевченко, 72. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 79375,81 грн. Розмір орендної плати встановлюється у розмірі 1,2 % від її нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п.4.3 договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у звязку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог чинного законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

16.07.2015 позивач звернувся до Миколаївського міського голови із заявою про розірвання договору оренди, оскільки відповідно до п.5.2 договору оренди, цільове використання земельної ділянки-землі комерційне використання, змінилось, оскільки позивач побудував на ній житловий будинок.

Позивач здійснив реконструкцію адміністративної будівля і побудував житловий будинок, 24.07.2015 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок, а 07.07.2015 року видано свідоцтво на право власності. Позивач надав суду технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, свідоцтво на право власності на нерухоме майно.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради листом від 30.06.2016р., 01.02.2017 р. повідомив позивача, що розгляд його питання буде винесено на розгляд чергової сесії міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкове повідомлення-рішення судом першої інстанції зазначено, що розрахунок земельного податку є необґрунтований, оскільки позивач 16.07.2015 року подав заяву про розірвання договору оренди землі до Миколаївської міської ради та 24.06.2015 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок на цій земельній ділянці.

Однак судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п.п. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Згідно з п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексуУкраїни орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Згідно п. 118.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗКУ.

Згідно п. 118.2 ст. 118 Земельного кодексу рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно із вимогами п. «в» ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 287.5 ст. 287 Податкового кодексу встановлено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Згідно з п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

У відповідності до п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 289 Податкового кодексу встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1: 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором оренди землі від 28.09.2004 Миколаївською міською радою передано ФО ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку для обслуговування адміністративної будівлі по вулиці Шевченка, 72 в м. Миколаєві.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору він діє протягом 15 років. Зміна умов договору і припинення його дії викладені у розділі 12 договору.

При цьому з зазначеного договору судовою колегією суду апеляційної інстанції не вбачається така підстава припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки як зміна цільового призначення земельної ділянки.

Крім того, у п. 4.3 вказаного вище договору оренди землі зазначено, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється у зв'язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки на момент прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення договір оренди землі від 28.09.2004 року, укладений між позивачем та Миколаївською міською радою є дійсним, позивач як орендар зобвязаний сплатити орендну плату за землю з урахуванням коефіцієнту індексації, станом на 01.01.2016 у розмірі 368226,66 грн.

Враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик