Справа № 581/185/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 р.Справа № 581/185/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 10.05.2017р. по справі № 581/185/17

за позовом ОСОБА_1

до Недригайлівського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби

про зобов'язання інформувати стягувача про хід провадження,

ВСТАНОВИЛА

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Липоводолинського районного суду Сумської області із заявою, в якій просив суд стягнути на свою користь з відповідача судові витрати, зокрема: 640 грн. 00 коп. добових та 336 грн. 84 коп. компенсації за відрив від звичайних занять, всього 976 грн. 84 коп.

В судовому засіданні 25.04.2017 року позивач уточнив вимоги заяви та просив суд стягнути на його користь судові витрати, зокрема : 950,00 грн. добових та 505,26 грн. компенсації за відрив від звичайних занять.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 10.05.2017 року по справі № 581/185/17 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 10.05.2017 року по справі № 581/185/17 скасувати, постановити нове рішення, яким зобов'язати відповідача відшкодувати позивачеві судові витрати за відрив від звичайних занять та добові за переїзд до іншої місцевості до суду, як це передбачено ст.95 КАС України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення, виходячи виключно з позиції відповідача, який стверджує, що постанова про закриття виконавчого провадження позивачеві надсилалась вчасно, а задоволення позовних вимог трактує як повторне надіслання копії постанови. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що доказів надсилання копії постанови у визначений законом строк відповідачем подано не було. З огляду на викладене, вважає, що наявні підстави, передбачені статтею 95 КАС України, для стягнення на користь позивача судових витрат за відрив від звичайних занять та добові за переїзд до іншої місцевості до суду, як це передбачено ст.95 КАС України.

Відповідач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вказує, що 26.12.2016 року кошти Конотопського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги були перераховані позивачеві згідно з платіжним дорученням № 1088. 06.01.2017 року до Недригайлівського міжрайонного відділу ДВС надійшов лист ОСОБА_1 з його дійсними реквізитами та державний виконавець упевнився у достовірності здійснення перерахунку коштів саме на рахунок стягувача. 11.01.2017 року виконавче провадження було закінчено на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, копії вищезазначених документів надіслано сторонам виконавчого провадження. Постанова про закінчення виконавчого провадження АСВП № 52799553 у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», була надіслана позивачеві простою кореспонденцією, а 03.04.2017 року - надіслана повторно. Позивач відмовився від позову у зв'язку із задоволенням його вимоги, а відтак, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат відсутні.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Недригайлівського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби (далі по тексту - Недригайлівський міжрайонний ВДВС, відповідач) з позовними вимогами про зобов'язання інформувати стягувача про хід виконавчого провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувались тим, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження про стягнення на користь позивача 140 грн. 83 коп. судових витрат, пов'язаних з прибуттям до суду, з Конотопського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а у зв'язку з неотриманням ним інформації про закінчення виконавчого провадження позивач просив зобов'язати відповідача надати інформацію про хід провадження.

Ухвалою суду від 21 квітня 2017 року провадження у справі закрито на підставі поданої позивачем заяви про відмову від позову у зв'язку із задоволенням його позовної вимоги.

25.04.2017 року позивач, посилаючись на ст.95 КАС України, звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кошти за виконавчим документом позивачу були перераховані 26 грудня 2016 року, постанова про закінчення виконавчого провадження направлена позивачу 11 січня 2017 року, а позивач звернувся до суду після її направлення - 17 березня 2017 року, то відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, передбачені ст.95 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, що брала участь у справі постановити додаткову ухвалу у випадках, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 87 КАС України до судових витрат у адміністративних справах, крім іншого, віднесені витрати, пов'язані з прибуттям сторін та їхніх представників до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 95 КАС України передбачено, що у разі відмови позивача від адміністративного позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від адміністративного позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання адміністративного позову, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду даної справи судові засідання призначалися на 11 квітня 2017 року, яке не відбулося у зв'язку із заявою позивача про його відкладення, та 21 квітня 2017 року, за результатами якого було прийнято ухвалу про закриття провадження у справі.

З аналізу положень ст. 95 КАС України випливає, що єдиною підставою, з якою пов'язана можливість відшкодування позивачу судових витрат з відповідача за умови закриття провадження у зв'язку з відмовою позивача від адміністративного позову, є задоволення позову відповідачем після його подання до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Недригайлівським міжрайонним відділом ДВС виконавче провадження №52799553 про стягнення з Конотопського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 140 грн. 83 коп., пов'язаних з прибуттям до суду, закінчено 11 січня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виконанням рішення суду.

Так, матеріалами справи підтверджено, що кошти в розмірі 140,83 грн. платіжним дорученням №1088 від 26 грудня 2016 року перераховані на рахунок стягувача.

Копія постанови направлена на адресу стягувача 11 січня 2017 року, а також повторно 03 квітня 2017 року (а.с. 29-30).

За таких обставин, оскільки кошти за виконавчим документом позивачу були перераховані 26 грудня 2016 року, постанова про закінчення виконавчого провадження направлена позивачу 11 січня 2017 року, а позивач звернувся до суду 17 березня 2017 року, то відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що повторне направлення 03 квітня 2017 року постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 січня 2017 року відповідачем на адресу позивача не є підтвердженням задоволення позову відповідачем виходячи з дати винесеної постанови.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що судом першої інстанції не враховано відсутності доказів направлення на адресу позивача (стягувача) копії постанови про закінчення виконавчого провадження 11.01.2017 року, оскільки кошти, стягнення яких було предметом виконавчого провадження № 52799553, перераховані позивачеві 26.12.2016 року, тобто, фактично позивач шляхом перерахування коштів на рахунок ощадної книжки був проінформований про хід вказаного виконавчого провадження до моменту звернення до суду (а.с.24-27).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст.95 КАС України підстав для стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 976 грн. 84 коп.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 196, 198, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 10.05.2017р. по справі № 581/185/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06.07.2017 р.