Справа № 638/9812/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 р. Справа № 638/9812/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: громадська організація «Громадська варта Харків» про скасування рішень суб'єкта владних повноважень, -

В с т а н о в и л а:

08 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви від 09 серпня 2016 року про зміну підстав адміністративного позову та уточнення позовних вимог /т. 1, а.с. 33-39/, просить визнати протиправними та скасувати нормативно-правові акти відповідача - Харківської міської ради Харківської області (далі - Харківська міськрада): рішення від 23 грудня 2015 року № 31/15 «Про затвердження Порядку вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів» та рішення від 20 квітня 2016 року № 225/16 «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16 листопада 2011 року № 504/11 «Про встановлення Правил благоустрою території міста Харкова».

Позивач зазначає, що оскаржувані рішення відповідача прийняті з прямим виходом за межі повноважень органу місцевого самоврядування. В оскаржуваному Порядку вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів міститься низка застережень щодо його непоширення на відносини, що регулюються законодавством, та проводиться розмежування з відповідними законодавчими актами, Позивач вважає, що таке розмежування створено штучно, шляхом введення понять, які відсутні в законодавчих актах, але є тотожніми або схожими із вже існуючими поняттями. На думку позивача, таким чином відповідач втручається в сферу законодавчого регулювання відносин в галузі містобудування, земельних відносин, відносин власності, безпідставно звужуючи сферу дій низки законодавчих норм.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», інші законодавчі акти, не передбачають право територіальної громади як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування, визначати поняття «очищення (звільнення) території міста від незаконно розміщених об'єктів» та регулювати правовий режим такого очищення; приймати рішення та вчиняти дії із розпорядження речами, що не є власністю відповідної громади; іншим чином позбавляти особу права власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, врегульовувати питання, що віднесені до сфери законодавчого регулювання, тлумачити закони. Позивач вважає, що оскаржувані акти постановлено із явним виходом за межі повноважень органу місцевого самоврядування.

Оскаржувані акти встановлюють порядок розпорядження речами (майном), який суперечить ч. 1 ст. 317, ст. 321, ст. 335, ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 та ч. 2 ст. 9 та п. б) ст. 21 Закону України «Про відходи», ст.ст. 1, 2, 7, 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 25 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що позивач не довів невідповідність оскаржуваних рішень правовим актам вищої юридичної сили та не довів факт перевищення відповідачем при їх прийнятті своїх повноважень. Судом зазначено, що позивач не заперечував факт дотримання відповідачем встановленої законом процедури розгляду, ухвалення або набрання чинності оскаржуваного акту.

З урахуванням встановленого та зважаючи на те, що приймаючи оскаржувані рішення, які спрямовані на урегулювання відносин між органом місцевого самоврядування, суб'єктами господарської діяльності та членами територіальної громади з приводу благоустрою на території міста Харкова, суд визначився, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що сферою регулювання Порядку вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконного розміщених об'єктів є порядок знесення незаконно розміщених об'єктів нерухомості, тобто об'єктів самочинного будівництва, що не має жодного відношення до благоустрою. Об'єкти, на які поширюється цей Порядок, мають усі ключові ознаки нерухомої речі в розумінні частини 1 статті 181 ЦК України та статті 1 Закону «Про іпотеку», оскільки вони невід'ємно пов'язані з земельною ділянкою, тобто відокремлення/переміщення об'єкта неможливо без його знецінення.

Скаржник також зазначає, що суд, заперечуючи тотожність поняття «очищення (звільнення) території» в розумінні цього Порядку та терміну «знесення» в розумінні статей 376, 417 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статей 1, 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», залишає без уваги ту обставину, що, встановлюючи окремий порядок руйнування певних об'єктів самочинного будівництва, відповідач всупереч встановленому законом порядку, не лише виходить за межі своєї компетенції, але і перебирає на себе функції законодавця та безпідставно звужує сферу застосування Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ЦК України. Суд в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) прийняв на себе обов'язок доведення того, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, та послався на статті 25, 30, частину 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не дослідивши та не з'ясувавши це питання. «Очищення (звільнення) території міста від незаконно розміщених об'єктів», тобто руйнування об'єктів будівництва не є діяльністю у сфері благоустрою, як помилково визначив суд, а повноваження, визначені статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», не надають міській раді права встановлювати власні правила поводження з об'єктами самочинного будівництва. Скаржник вважає, що відповідач вручається в сферу законодавчого регулювання відносин в галузі містобудування, земельних відносин, відносин власності, безпідставно звужуючи сферу дії низки законодавчих норм.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, пояснення представників третьої особи у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підлягає зміні, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що регуляторний акт - це:

прийнятий повноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661) нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Пункт перший частини 1 статті 171 КАС України встановлює особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

За поясненнями позивача ОСОБА_1, він для потреб громадської організації «Громадська варта Харків», членом якої є, за приватні кошти, на землях комунальної власності самочинно збудував нежитлову будівлю, загальною площею 92,2 кв.м., поблизу будинку АДРЕСА_1.

Рішенням другої сесії Харківської міськради сьомого скликання від 23 грудня 2015 року № 31/15 затверджений Порядок вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів /т. 1, а.с. 184-198/ (далі по тексту - Порядок).

Розділом першим цього Порядку, окрім іншого, визначено, що незаконно розміщені об'єкти, це будівельні споруди, тощо, які розміщені на землях комунальної власності з влаштуванням фундаментів (використанням фундаментних основ, опор) без належних правових підстав.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року по справі № 638/21349/15-а, що набрала законної сили 21 березня 2016 року, відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Харківської міськради про визнання протиправним та скасування рішення Харківської міськради від 23 грудня 2015 року № 31/15, яким затверджений Порядок вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів /т. 1, а.с. 45-49/.

23 лютого 2016 року виконавчий комітет Харківської міськради відповідно до п. 3.1 Порядку прийняв рішення № 113 «Про очищення території міста Харкова від незаконного розміщених об'єктів». Згідно з додатком до цього рішення, до переліку незаконно розміщених об'єктів щодо яких здійснюються заходи по очищенню території м. Харкова включена «будівельна конструкція у формі будівлі», яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 /т. 1, а.с. 208/.

Сторонами у справі не заперечується та обставина, що 27 травня 2016 року зазначена нежитлова будівля була знесена і на час розгляду даної справи в суді триває розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської міськради та її виконавчого комітету, у тому числі і про відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок знесення цієї нежитлової будівлі.

Рішенням п'ятої сесії Харківської міської ради сьомого скликання від 20 квітня 2016 № 225/16 внесені зміни до рішення одинадцятої сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16 листопада 2011 року № 504/11 «Про встановлення Правил благоустрою території міста Харкова», а саме, - змінена редакція пункту 5.10 «Звільнення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів» Правил благоустрою території міста Харкова /т. 2, а.с. 13-14/.

При цьому, підпунктом п. 5.10.12 пункту 5.10 визначається, що положення цього параграфа розповсюджуються на випадки виявлення безхазяйного майна, тимчасових споруд, тощо, що не мають фундаменту.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування нормативно-правового акта, - рішення Харківської міськради від 23 грудня 2015 року № 31/15 «Про затвердження Порядку вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів», колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи № 638/21349/15-а щодо оскарження нормативно-правового акта Дзержинський районний суд м. Харкова, у відповідності по положень частини 3 статті 171 КАС України, зобов'язав відповідача Харківську міськраду опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був офіційно оприлюднений.

Із матеріалів справи убачається, що така публікація була здійснена комунальним підприємством «Газета «Харьковские известия» Харківської міської ради» /т. 1, а.с. 240-241/. Таким чином, всі заінтересовані особи повідомлені про судовий розгляд справи № 638/21349/15-а, предметом спору у якій було рішення другої сесії Харківської міськради сьомого скликання від 23 грудня 2015 року № 31/15 «Про затвердження Порядку вжиття заходів щодо очищення території міста Харкова від незаконно розміщених об'єктів».

Колегія суддів також зазначає, що за приписами частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість, такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги позивача ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростовують.

Оскільки положення статей 99, 100 КАС України застосовуються лише при встановлені факту порушення суб'єктивних прав позивача, судом не вирішувалося питання застосування наслідків пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду та не проводився аналіз причин, що обумовили пропуск такого строку.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування нормативно-правового акта, - рішення Харківської міськради від 20 квітня 2016 № 225/16, яким внесені зміни до рішення одинадцятої сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16 листопада 2011 року № 504/11 «Про встановлення Правил благоустрою території міста Харкова», колегія суддів зазначає, що як унормовано частиною 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

Тобто обов'язковою умовою визнання акта недійсним є, окрім невідповідності його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо підстав звернення до суду з адміністративним позовом про визнання не чинними та скасування вищеозначених нормативно-правових актів зводяться до факту порушення його прав власності на самовільно побудовану нежитлову будівлю, яка розташована поблизу дома АДРЕСА_1, а саме, - знесення 27 травня 2016 року цієї нежитлової будівлі (будівлі з влаштованим фундаментом) на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міськради від 23 лютого 2016 року № 113.

Судам першої та апеляційної інстанцій позивач ОСОБА_1 не надав доказів, які б безспірно посвідчували ту обставину, що нормативно-правовий акт, - рішення Харківської міськради від 20 квітня 2016 № 225/16, яким внесені зміни до рішення одинадцятої сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16 листопада 2011 року № 504/11 «Про встановлення Правил благоустрою території міста Харкова» стосується його безпосередньо. При цьому, колегія суддів заважує, що КАС України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акта не лише під час безпосереднього його застосування, але й на майбутнє, щоб запобігти такому застосуванню. Однак доказів стосовно можливості застосування оскаржуваного нормативно-правового акту позивачем судам також не надано.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги позивача ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з доводом суду, наведеним в обґрунтування прийнятого рішення про те, що позивач не довів невідповідність оскаржуваних рішень правовим актам вищої юридичної сили та не довів факт перевищення відповідачем при їх прийнятті своїх повноважень.

Керуючись положеннями пункту 1 частини 1 статті 201 КАС України, колегія суддів змінює судове рішення з підстав та мотивів відмови в задоволені позову.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстав для розподілу судових витрат, визначених ст. 94 КАС України, колегія суддів не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, сплачений позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом, а також з апеляційною скаргою на постанову суду від 02 березня 2017 року підлягає зарахуванню до спеціального рахунку Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 94, 160, 167, 168, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 201 ч. 1 п. 1, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений і підписаний 10 липня 2017 року.