Справа № 484/1367/17
Суддя: Хемич О. Б.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
_________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Первомайськ

Справа :484/1367/17

Номер провадження : 2-а/484/68/17

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Хемич О.Б.

за участю секретаря судового засідання Маслової В.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дідух С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом, до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час первинного огляду медико-соціальної експертної комісії 14.03.2013р. його визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а 02.02.2015р. під час повторного огляду інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини, тобто протягом двох років після первинного встановлення інвалідності позивачу встановлено вищу групу інвалідності, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата, якої проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/12/83/16-а було зобов'язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби. 03 березня 2017р. комісією міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом засідання комісії №20 від 03.03.2017р. на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/12/83/16-а йому було відмовлено у призначенні одноразової допомоги у зв'язку з визнанням його інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відмовляючи в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, комісія виходила з того, що на день звільнення, 05.04.1996р. діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006р. №359-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», який набув чинності 10.05.2006р., введено виплату одноразової грошової допомоги, а закон зворотної дії в часі не має, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає висновки відповідача, викладені у вищезазначеному протоколі, протиправними. Враховуючи викладене, позивач просить: визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з 02.02.2015р., оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20 від 03.03.2017р.; зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з 02.02.2015р. у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, визначеного законодавством для працездатних осіб на дату встановлення групи інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги; просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не встановлено дату первинної інвалідності, а на позивача не поширюється дія постанови КМУ від 25.12.2013р. №975; просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н згідно довідки МСЕК серії 10ААВ №357132 під час повторного огляду визнаний безстроково інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС.

Відповідно до безтермінового посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.02.2015 р. ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Згідно з Витягом з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.03.2017р. №20, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, документи якого надійшли, відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/12/83/16-а, якого 05.04.1996р. звільнено з військової служби та 14.03.2013р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (довідка МСЕК серія 10 ААБ №528405 від 29.03.2013р.), а 02.02.2015р. під час повторного огляду - інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 10 ААВ №357132 від 03.02.2015р.), оскільки на день його звільнення діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006р. №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», який набу чинності 10.05.2006р., введено виплату одноразової грошової допомоги. Закон зворотної дії в часі не має, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІІ "Про військовий обов'язок і військову службу".

Згідно з приписами ст. 41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Спірні відносини між сторонами в справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що були чинні на день виникнення таких відносин.

Приписами ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 1-2 та ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 3 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Розділом ІІ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, а саме: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов'язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов'язків військової служби або служби у військовому резерві; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; встановлення військовозобов'язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов'язаному або резервісту при виконанні обов'язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов'язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; отримання військовозобов'язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов'язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до ч. 2 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Частиною 9 статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок).

Частиною 2 пункту 3 вищезазначеного Порядку встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є : у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв'язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

В ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви до Міністерства оборони України. Витяг з протоколу від 19.08.2016 р. № 69 не містить посилань на ненадання позивачем документів, визначених п. 11 Порядку.

В обґрунтування правомірності відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що по-перше на день звільнення позивача діяла ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги, по-друге Закон України від 04.04.2006 р. «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набрав чинності 10.05.2006р., яким і введено виплату одноразової грошової допомоги, а закон не має зворотньої дії в часі.

Суд не погоджується з даними висновками відповідача, виходячи з такого.

Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов'язків військової служби закріплено у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

Згідно з ч. 3 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до законодавства.

Статтею 16-4 вказаного Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Встановлення інвалідності позивачу відбувалось в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до законодавства та якими встановлено причинний зв'язок захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Законодавець не пов'язує наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з довідкою довідки МСЕК серії 10ААВ №357132 ОСОБА_1 під час повторного огляду визнано безстроково інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС.

З наданих до справи доказів вбачається, що захворювання позивач отримав не внаслідок протиправних дій, а внаслідок виконання обов'язків військової служби.

Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується вищезазначеною довідкою, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві під час розгляду питання про призначення і виплати такої допомоги позивачу.

Крім того, відповідач, суб'єкт владних повноважень, під час розгляду справи не довів правомірності оскаржуваного рішення, а саме: відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, який звільнений з військової служби до набрання чинності ЗУ «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки закон не має зворотної дії в часі, тому позовні вимоги позивача щодо визнання дій та рішення відповідача протиправними, скасування рішення є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вищезазначену допомогу суд зазначає таке.

На час звернення позивача з заявою про призначення допомоги механізм розгляду таких звернень та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначається правовими нормами Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Подання позивачем вказаної заяви та доданих до неї документів, повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку №975. За приписами пунктів 12 і 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, яке є відповідачем у справі.

Відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Обираючи, відповідно до ст. 162 КАС України, спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача розглянути питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що права, свободи та інтереси позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу та зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу. Вимога позивача щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вищезазначену допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зазначений спосіб захисту не відповідає приписам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 94 КАС України, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 46, 124 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 10, 69-71, 79, 86, 94, 98, 158-163 КАС України, суд -

постановив:

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України - задовольнити частково;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_3 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, який отримав інвалідність внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 20 від 03.03.2017 р.;

- зобов'язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975;

- в решті позовних вимог відмовити;

- стягнути з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судові витрати в сумі 1 280,00 грн. (тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.).

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя О.Б.Хемич