Справа № 822/3622/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2017 р. м. Київ К/800/7724/16

КолегіясуддівВищогоадміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_5, Арбітражний керуючий ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» про визнання незаконною та скасування постанови за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постановуХмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 30 липня 2015 року та оголошення заборони на його відчуження та про стягнення з боржника виконавчого збору від 30 липня 2015 року (ВП №24670207).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки виконавче провадження підлягало зупиненню та закінченню. До того ж, були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки судове рішення було виконано в добровільному порядку.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 липня 2015 року ВП № 24670207 закрито.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору від 30 липня 2015 року ВП № 24670207.

У касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди не врахували, що боржником у виконавчому провадженні є фізична особа, а не фізична особа-підприємець, а відтак і не мали б братись до уваги судові рішення, які стосувались фізичної особи-підприємця. До того ж, помилковими є висновки, що судове рішення виконано у визначений державним виконавцем строк в добровільному порядку.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з тим, від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з великою кількістю справ, що призначені на 11 липня 2017 року та неможливістю уповноваженого представника прибути у дане судове засідання.

В матеріалах касаційної скарги містяться довіреності на представництво інтересів скаржника в судових органах, видані, зокрема, на ім'я ОСОБА_8, який підписав касаційну скаргу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підписали заяви про усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до частини 7 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом.

Згідно частини 1 статті 58 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю.

Враховуючи, що Кодекс адміністративного судочинства України не обмежує кількість представників органу, які можуть представлять його інтереси в суді, а до клопотання ОСОБА_7 не додано доказів неможливості прибуття в судове засідання інших представників скаржника, судова колегія не вбачає достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 221 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до вимог статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2009 року (справа № 2-5899-09), стягнуто з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість в сумі 1545149,09 доларів США.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 17 січня 2011 року (справа № 2/164-Б-10) фізичну особу-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_6, припинено стягнення з ФОП ОСОБА_4 за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян.

04 лютого 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі № 2-5899/09, виданого 25 листопада 2010 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з позивача заборгованості.

11 лютого 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його кредитором у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 18 січня 2012 року вказану заяву задоволено.

15 лютого2011 року відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 24670207.

30 липня 2015 року відповідач виніс постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, про стягнення з боржника виконавчого збору, про заміну назви сторони виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 24670207.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена у виконавчому провадженні, яке підлягало зупиненню та з 02 жовтня 2012 року - закінченню.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-278а15), 1 грудня 2015 року (справа № 21-3404а15) та від 08 листопада 2016 року (справа № 804/19339/14).

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

З наведеного нормативного регулювання з огляду на фактичні обставини справи вбачається, що незгода сторони з діями державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим судом загальної юрисдикції, не може бути предметом розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки у справі, що розглядається, фізична особа звернулась з позовом до суду про визнання протиправними дій державного виконавця та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та її скасування, а виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, то така справа має розглядатися цим судом за правилами цивільного судочинства.

Проте, суди попередніх інстанцій помилково розглянули вказану справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_5, Арбітражний керуючий ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» про визнання незаконною та скасування постанови закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк