Справа № 428/5473/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/5473/17
Провадження №2-а/428/264/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування повністю рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування повністю рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії, з урахуванням заяви про уточнення позову, мотивуючи вимоги тим , що з 01.12.1992 р. по 16.09.2016 р. позивач ОСОБА_1 працювала на посаді судді апеляційного суду Луганської області. Наказом голови апеляційного суду Луганської області від 15 вересня 2016 року №116, на підставі постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» № 1513-VІІІ позивача ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду Луганської області, у зв'язку із звільненням з посади судді за заявою ОСОБА_1 про відставку. Відповідно до подання голови апеляційного суду Луганської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23 вересня 2016 року №1/930/2016 та розрахунку стажу судді від 23.09.2016 року №1/949/16, стаж роботи позивача ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29 років 09 місяців 26 днів, з яких 23 роки 09 місяців 15 днів - робота на посаді судді; 06 років 11 днів робота на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ у судах прокуратури Луганської (Ворошиловградської) області. Зазначений позивачем ОСОБА_1 стаж роботи 29 років 09 місяців 26 днів на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 серії БТ-І №1528555. 23 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву про перевід позивача ОСОБА_1 з пенсії за віком та призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та необхідні для цього документи, у тому числі й подання голови апеляційного суду Луганської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахунок стажу, який дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідку про заробітну плату (суддівську винагороду) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання та трудову книжку. Між тим, управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, всупереч зазначеному поданню голови апеляційного суду та розрахунку стажу, позивачу ОСОБА_1 було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітної плати (суддівської винагороди) з урахуванням лише стажу на посаді судді 23 роки 09 місяців 16 днів, як вказано в рішенні УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. 15 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до відповідача про неправильне нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та просила здійснити перерахунок і призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді із урахуванням часу роботи на посаді прокурора, а не 86%, як це було необґрунтовано визначено відповідачем. Однак, рішенням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 24.05.2017р. №2768/2017 (ОСОБА_1С.) позивачу було відмовлено в перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86 відсотків до 90 відсотків з посиланням на відсутність для цього правових підстав, виходячи з діючого законодавства на час обрання позивача суддею та звільнення у відставку. Позивач ОСОБА_1 вважає протиправною відмову відповідача у врахуванні до стажу роботи на посаді судді роботи на посаді прокурора 06 років 11 днів. Стаж роботи роботи судді, який давав право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, ще станом на 14 вересня 2006 року складав 25 років, що підтверджується наказом голови апеляційного суду Луганської області від 14 вересня 2006 року №183 про виплату позивачу щомісячного довічного утримання у розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді. Та обставина, на яку посилається відповідач, виходячи із ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», мотивуючи свою відмову у врахуванні періоду роботи на посаді прокурора для визначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди позивача ОСОБА_1, є безпідставною. Так, з 03.10.2010 року було введено в дію Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у відповідності до пункту 11 Перехідних положень якого, судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, роботу на посаді прокурора. Виходячи із змісту наведених вище норм Закону, на день звільнення позивача у відставку, за позивачем ОСОБА_1 зберігається стаж для відставки: робота на посаді прокурора відділу прокуратури Луганської області - 06 років 11 днів, що у сукупності зі стажем роботи на посаді судді 23 роки 09 місяців 15 днів, складає 29 років 09 місяців 26 днів і надає позивачу ОСОБА_1 право на встановлення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ в редакції від 07.07.2010р., яким встановлено, що судді, призначенні чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, а не 86 відсотків, як це встановлено відповідачем». Тому, позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області і просить суд скасувати повністю рішення Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 24.05.2017р. № 2768/2017 (ОСОБА_1С.), яким ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме 86 відсотків, без урахування періоду роботи на посаді прокурора, визнавши неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 23.09.2016р. перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків заробітку судді і призначити його у розмірі 90 відсотків заробітку судді (суддівської винагороди), працюючого на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, включивши до стажу роботи судді, який визначений Законами України «Про статус суддів» і «Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакціях на час набуття ОСОБА_1 такого права, крім роботи на посаді судді, роботу на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ в судах прокуратури Луганської (Ворошиловградської) області з 19.11.1986р. по 30.11.1992р., що складає 06 років 11 днів; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 щомісячному довічному грошовому утриманню судді у відставці, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання позивачу ОСОБА_1, через неправильне встановлення та обчислення стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, за період з 23 вересня 2016 року по день виконання рішення; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області сплачений судовий збір в сумі 640грн.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються виплат, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, тому вважаю необхідним розглядати дану справу у скороченому провадженні. Шестимісячний строк позовної давнини не був вичерпний оскільки позивач дізнався про порушення свого права з 24.05.2017р. тобто з моменту отримання рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії, а даний позов було подано до суду 31.05.2017р.

Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що з 23.09.2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 08.06.2016 року. На час звернення позивача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.09.2016 року діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ). Згідно ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Даною нормою права зарахування періоду роботи на посаді прокурора до стажу роботи на посаді судді не передбачено. Відповідно до частини третьої статті 141 вказаного Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Згідно наданих документів, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 23 роки 09 місяців 16 днів, відповідно розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача становить 86 відсотків заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді. Встановлювати розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90 відсотків заробітної плати не має правових підстав. З огляду на вищенаведене, управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та просить суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 23.09.2016р. ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з відповідною заявою. Відповідно до копії розпорядження УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №844312 від 25.10.2016р., ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у розмірі 86 відсотки з 23.09.2016р.

15.05.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90%. Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №2768/2017 (ОСОБА_1С.) від 24.05.2017р., ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів в розмірі 90% за заявою, яка надійшла 19.05.2017р. Відповідно до копії трудової книжки серії БТ-І №1528555, позивач ОСОБА_1 працювала на таких посадах: з 04.08.1980р. стажистом на посаді помічника прокурора Перевальського району; з 25.09.1981р. призначена на посаду помічника прокурора Перевальського району; з 01.10.1983р. звільнена згідно ст. 38 КЗпП у звязку із доглядом за малолітньою дитиною; з 31.07.1984р. прийнята на посаду старшого юрисконсульта Ворошиловградського літейно-механічного заводу; 24.09.1984р. звільнена у звязку із переїздом за місцем роботи чоловіка за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 15.01.1985р. - прийнята на посаду юрисконсульта Ферганського механічного заводу; 16.01.1986р. переведена старшим юрисконсультом; 29.09.1986р. звільнена з заводу по догляду за малолітньою дитиною; 09.10.1986р. прийнята тимчасово на посаду старшого помічника прокурора Жовтневого району м. Ворошиловград; 19.11.1986р. призначена прокурором відділу з нагляду за розглядом кримінальних справ в судах; 30.11.1992р. звільнені за переведенням в обласний суд згідно зі ст. 36 п. 5 КЗпП України; 01.12.1992р. обрана членом обласного суду; 15.12.1992р. - прийнята присяга судді, присвоєно 3 -й кваліфікаційний клас; 15.10.1999 присвоєно 2-й кваліфікаційний клас; 31.05.2002р. присвоєно 1-й кваліфікаційний клас; на підставі Закону України «Про судоустрій України» Луганський обласний суд має назву Апеляційний суд Луганської області. Відповідно до Указу Презедента України «Про внесення змін до Мережі апеляційних судів» від 12.11.2014р. №867/2014, апеляційний суд Луганської області переведений в м. Сєвєродонецьк; 16.09.2016р. відповідно до Постанови Верховної ради України від 08.09. 2016р. №1513-V-ІІІ «Про звільнення суддів» відрахована зі штату апеляційного суду Луганської області, у звязку із звільненням посади судді за її заявою про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Луганської області «Про відрахування зі щтату суду ОСОБА_1С.» від 15.09.2016р. № 116, ОСОБА_1 відраховано зі штату апеляційного суду Луганської області 16.09.2016р., у звязку із звільненням з посади судді за її заявою про відставку. Згідно копії розрахунку стажу судді Усманової С.С., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 1/949/16 від 23.09.2016р., розрахованого Апеляційним судом Луганської області, до такого стажу увійшла робота на посадах прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ в судах Прокуратури Луганської області з 19.11.1986р. по 30.11.1992р. (06 років 00 місяців 11 днів), на посаді судді апеляційного суду Луганської області з 01.12.1992р. по 16.09.2016р. (23 роки 09 місяців 15 днів), усього стаж роботи за станом на 16.09.2016р. становить 29 років 09 місяців 26 днів. Згідно копії подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 1/930/2016 від 23.09.2016р., Апеляційний суду Луганської області надав вказане подання для встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 Стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 29 років 09 місяців 26 днів Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить: 27115,00грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України «Про статус суддів» (Закон втратив чинність 30.07.2010 року; стаття 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Відповідно до ст.ст.129,130 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів».

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, крім стажу роботи на посаді судді 23 роки 09 місяців 15 днів також має стаж, який складається з періоду роботи на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ в судах Прокуратури Луганської (Ворошиловградської) області з 01.12.1992р. по 16.09.2016р. (6 років 00 місяців 11 днів), що в загальному розмірі складає 29 років 09 місяців 26 днів і дає право позивачу ОСОБА_1 на звільнення з посади судді у відставку, чим і скористувалась позивач ОСОБА_1

Частиною першою статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6статті 47 вказаного Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді. При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що стаж роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 29 років 09 місяців 26 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період роботи на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ в судах прокуратури Луганської (Ворошиловградської) області з 19.11.1986р. по 30.11.1992р., порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70 , 71 , 94, 122, 159-163 КАС України , суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування повністю рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Скасувати повністю рішення Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 24.05.2017р. №2768/2017 (ОСОБА_1С.), яким ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме - 86 відсотків, без урахування періоду роботи на посаді прокурора, визнавши неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 23.09.2016р. перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків заробітку судді і призначити його у розмірі 90 відсотків заробітку судді (суддівської винагороди), працюючого на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання , включивши до стажу роботи судді, який визначений Законами України «Про статус суддів» і «Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакціях на час набуття ОСОБА_1 такого права, крім роботи на посаді судді, роботу на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом кримінальних справ в судах прокуратури Луганської (Ворошиловградської) області з 19.11.1986р. по 30.11.1992р., що складає 06 років 11 днів.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 щомісячному довічному грошовому утриманню судді у відставці, що утворилася внаслідок незаконного зменшення Управлінням пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області розміру щомісячного грошового утримання ОСОБА_1, через неправильне встановлення та обчислення стажу роботи на посаді судді, за період з 23.09.2016р. по день виконання рішення.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640грн. присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя