Справа № 817/410/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2017 р.Р і в н е 817/410/17
10год. 20хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління МВС України в Луганській області в особі голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Луганській області
про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Луганській області в особі голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Луганській області (далі - відповідач) про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. Крім того, просив суд допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що він з 05.07.2017 року по 31.10.2014 року проходив службу на посаді міліціонера взводу 2 роти 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ - 1" ГУМВС України в Луганській області. Під час даного періоду проходження служби в ОВС брав безпосередню участь в антитерористичній операції, що підтверджується наказом АТЦ при СБУ від 13.12.2014 року №ВДЗ/7149/ОСОБА_2 з тим, позивач зазначив, що йому не було виплачено винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за 27 днів липня 2014 року, за серпень - жовтень 2014 року. З цих підстав, позивач просив позов задовольнити повністю. Крім того, позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Подав заперечення проти позову, в яких зазначив, що Головне управління МВС України в Луганській області позовні вимоги не визнає та вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Для виплати винагороди були виділені кошти з резервного фонду із зазначенням сум, які виділяються для проведення виплат. Тобто, кошти були надані за окремою бюджетною програмою. Наказ АТЦ при СБУ від 13.12.2014 року №98 був виданий вже по закінченню бюджетного періоду, а тому ГУМВСУ було позбавлене можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за період з липня по жовтень 2014 року. Посилаючись на норми Бюджетного кодексу України, відповідач зазначив, що не мав можливості здійснити виплату заборгованості, оскільки по закінченню бюджетного періоду рахунки були закриті. Крім того, представник відповідача подав клопотання про розгляд вказаної справи за відсутності представника ГУ МВСУ у Луганській області, а також просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.59).

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії розрахунку вислуги років на пенсію, ОСОБА_1 в період з 05.07.2014 року по 31.10.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме перебував на посаді міліціонера взводу №2 роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ - 1" ГУМВС України у Луганській області (а.с.10-11).

Наказом від 05.07.2014 року №183о/с рядового міліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ - 1" ГУМВС України у Луганській області з 06.08.2014року(а.с.13).

Наказом від 25.08.2014 року №245о/с рядового міліції ОСОБА_1 призначено на посаду командира взводу №2 роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ - 1" ГУМВС України у Луганській області з 19.08.2014року(а.с.14).

Рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників ОВС України від 24.07.2015 року №13/I/XIII/42, громадянину ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій(а.с.12).

Так, відповідно до довідки від 05.10.2016 року №1859/т/30-2016, ОСОБА_1 дійсно з 05.07.2014 року по 06.11.2015 року проходив службу в ОВС України, з 07.11.2015 року по 22.01.2016 року походив службу в Національній поліції України. Весь час ніс службу безпосередньо в зоні проведення АТО(а.с.16).

Довідкою від 20.10.2014 року №6/2-237 підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 проходив службу в ОВС України в зоні проведення АТО, згідно наказу №1428 від 08.08.2014 року(а.с.17).

Довідкою від 27.03.2017 року №6/4-97пн підтверджено, що позивач наказом АТЦ при СБУ від 13.12.2014 року №98 з 05.07.2014 року по 01.11.2014рік перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення (а.с.36).

Також, згідно довідки від 24.01.2015 року № ВДЗ/1581/А, рядовий міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 05.07.2014 року по 01.11.2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Відповідно до довідки, інформація щодо перебування ОСОБА_1 на лікарняних або відпустках під час проходженням ним служби у період з 05.07.2014 року по 31.10.2014 року - відсутня(а.с.37).

Копією витягу з наказу від 19.01.2016 року №19о/с по особовому складу, звільнено зі служби позивача за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу), на підставі свідоцтва про хворобу від 23.12.2015 року №43(а.с.15, 19-20).

ОСОБА_2 з тим, як вбачається із довідки ГУМВС України у Луганській області про грошове забезпечення за 2014 рік від 28.12.2015 року, позивачем винагорода за участь в АТО за липень - жовтень 2014 року в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати - не отримувалася(а.с.18).

Вважаючи протиправним та безпідставним ненарахування та невиплату винагороди за безпосередню участь в АТО, а саме за 27 днів липня, серпень - жовтень 2014 року в загальній сумі 22 024,77грн. - позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 №638, антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати, визначалися .

Судом встановлено, що виплата винагороди за участь в АТО у 2014 році була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014року №158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" (далі - постанова КМУ від 04.06.2014року №158).

Вказана постанова регулює розмір та порядок перерозподілу видатків державного бюджету для виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях.

Так, п.1 та 2 постанови КМУ від 04.06.2014року №158 встановлено здійснити в межах загального обсягу бюджетних призначень, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік у загальному фонді державного бюджету, перерозподіл видатків у сумі 400000 тис. гривень шляхом зменшення обсягу видатків розвитку за програмою 3511090 "Державні капітальні видатки, що розподіляються Кабінетом Міністрів України" та збільшення обсягу видатків за програмою 3511030 "Резервний фонд".

Установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання постанови КМУ від 04.06.2014року №158, МВС України було розроблено наказ "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України" від 23.07.2014 року №719, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.08.2014 року № 939/25716(далі - наказ від 23.07.2014 року №719).

Пунктом 1 цього наказу зазначено, виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Також, п.2 наказу від 23.07.2014 року №719 встановлено винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.3 наказу МВС України від 31.12.2007року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що для виплати винагороди були виділенні кошти з резервного фонду із зазначенням сум, які виділяються для проведення виплат. Тобто, кошти були наданні за окремою бюджетною програмою.

Наявними доказами в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 05.07.2014 року по 01.11.2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Тобто, позивач - ОСОБА_1 був залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області.

Однак, згідно із довідки про грошове забезпечення за 2014 рік від 28.12.2015 року, позивачу не нараховано та не виплачено винагороду за липень - жовтень 2014 року в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, у розрахунку на місяць.

З огляду на наведене відповідачем не дотримано вимог п.2. постанови КМУ від 04.06.2014 року №158.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність у ліквідаційної комісії видатків на виплату позивачеві винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, оскільки наказ АТЦ при СБУ від 13.12.2014 року №98 був виданий вже по закінченню бюджетного періоду, а тому ГУМВСУ було позбавлено можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за період з липня по жовтень 2014 року, з огляду на таке.

Так, згідно із правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у п. 23 справи Сук проти України від 10.03.2011 року, заява №10972/05, держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Відповідно до ст. 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Відповідно до п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97 від 17.07.1997, Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оскільки постанова КМУ від 04.06. 2014 року № 158 була чинна протягом липня-жовтня 2014 року та не скасовувалася, а ОСОБА_1 відповідав вимогам щодо отримання винагороди, то твердження відповідача щодо відсутності у подальшому бюджетних коштів на виплату відповідних сум відхиляються судом так, як державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобовязань.

Згідно до вимог ст.2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95, в структуру заробітної плати входять: Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підставі викладеного, сума винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях, встановлених п.2. постанови КМУ від 04.06.2014 року №158, входить до структури заробітної плати.

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 належать до сплати наступні суми: за 27 днів липня 2014 року у розмірі 3629,07грн., за серпень 2014 року у розмірі 4651,20 грн., за вересень 2014 року у розмірі 6872,25грн., за жовтень 2014 року у розмірі 6872,25грн. А тому, загальна сума складає 22024,77 грн.

Отже, позовна вимога про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 05.07.2014 року по 31.10.2014 року у загальній сумі 22 024,77 грн. - є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що відповідачем не виплачено за 27 днів липня 2014 року, серпень-жовтень 2014 року винагороди за безпосередню участь в АТО, то суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за перший повний місяць невиплаченого періоду, а саме: за серпень 2014 року у розмірі 4651,20 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання позивач довів суду обґрунтованість позовних вимог. Натомість, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірність його дій.

Отже, при зазначених обставинах, заперечення відповідача відхиляються судом як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то позов необхідно задовольнити повністю.

Підстав для застосування ст. 94 КАС України, у суду відсутні.

Керуючись статтями 1, 2, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на користь ОСОБА_1, за період з 05.07.2014 року по 31.10.2014 року винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, а саме: за 27 днів липня 2014 року 3629,07 грн.; за серпень 2014 року 4651,20грн.; за вересень 2014 року 6872,25грн.; за жовтень 2014 року 6872,25грн., в загальній сумі 22 024(двадцять дві тисячі двадцять чотири) грн. 77коп.

Допустити негайне виконання постанову суду в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4651(чотири тисячі шістсот п'ятдесят одна) грн. 20коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.