Справа № 525/508/17
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/508/17
Провадження №2-а/525/20/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання протиправною та скасування відмови у виплаті невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

З адміністративного позову ОСОБА_1 вбачається, що він є учасником бойових дій (посвідчення серія УБД №061557), видане 31.03.2016 року командуванням ВМС ЗС України та перебуває на обліку в ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. Посилається на положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про те, що учасникам бойових дій виплачується щорічна разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, яка станом на 05.05.2016 року складала 1130 грн., однак, як вказує позивач, не зважаючи на це, відповідач у справі в 2016 році здійснив виплату йому щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі лише 920 грн.

ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення з приводу виплати йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 гривень, про що подав заяву 28.12.2016 року. 29.12.2016 року ОСОБА_1 була надана відповідь ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації, з якої вбачається, що у 2016 році розмір допомоги, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» і для учасників бойових дій» становить 920 гривень. Відповідно, як вказало УСЗН Великобагачанської райдержадміністрації, ОСОБА_1 надана щорічна разова допомога за 2016 року і виплачена у розмірі, що відповідає чинному законодавству.

Позивач ОСОБА_1 вважає вищевказану відмову відповідача у справі протиправною та посилаючись на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України та на те, що відповідач неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає в тому, що йому протиправно було відмовлено у виплаті частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій в сумі 4730 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати відмову ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації від 29.12.2016 року №06-4662 у виплаті йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій в сумі 4730 грн. та зобовязати ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації виплатити йому 4730 гривень як невиплачену частину одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій (а.с.1).

Ухвалою суду від 09.06.2017 року задоволено клопотання відповідача і справа призначена до розгляду за загальними правилами КАС України (а.с.40).

Відповідачем по справі ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації подані письмові заперечення на позов, в яких відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі; також посилається на те, що УСЗН Великобагачанської райдержадміністрації не допустило порушення прав позивача, оскільки діяло в порядку та спосіб, що визначені законодавством України (а.с.а.с.11-13).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 заявленийадміністративний позов підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що в ньому викладені і просили його задовольнити.

Представник відповідача у справі ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на безпідставність заявлених позовних вимог та в цілому підтримав письмові заперечення ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації на позов ОСОБА_1 (а.с.а.с.11-13) та просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, які беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання протиправною та скасування відмови у виплаті невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій та зобовязання вчинити певні дії задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія УБД №061557, яке видане 31.03.2016 року ОСОБА_4 особового складу штабу Командування ВМС ЗС України (а.с.5). ОСОБА_1 як учасник бойових дій взятий на відповідний облік УСЗН Великобагачанської районної державної адміністрації, що підтверджується наданими відповідачем у справі документами (а.с.а.с.19-39).

З листа ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації №06-4662 від 29.12.2016 року (який підготовлений на лист ОСОБА_1 від 28.12.2016 року) вбачається, що ОСОБА_1 у 2016 році було виплачено щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 920 грн. (а.с.6). Ця обставина сторонами у справі не заперечується.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Тобто, розмір щомісячної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Законом України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня ст.ст.12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, повязаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

У 2016 році позивачеві у справі ОСОБА_1 виплачена така допомога у розмірі 920 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "ОСОБА_5 проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

В силу вимог п.1 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Відповідачем разова грошова допомога, передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виплачена позивачу в розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №141 від 02.03.2016 року.

За таких вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачеві ОСОБА_1 у розмірі 920 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відтак, відповідач ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, з огляду на зміст письмових заперечень відповідача у справі щодо застосування правил ст.99 КАС України, то суд вважає, що з огляду на дату звернення ОСОБА_1 до УСЗН Великобагачанської райдержадміністрації з заявою від 28.12.2016 року про виплату йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік в сумі 4730 грн. (надходження такої заяви представником відповідача у справі не заперечувалося), а також на те, що з даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 16.03.2017 року, позивач у справі ОСОБА_1 не пропустив встановлений строк для звернення до суду за захистом свого права, відповідно, посилання представника відповідача у справі на пропуск строку звернення позивача до суду є безпідставним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.8,19,46,95 Конституції України, Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, ст.ст.12,17 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №79-VIII), п.1 ч.1 постанови «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст.2,6,8,9,10-11,69,70,71,86,87,158-159,160-163,167,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання протиправною та скасування відмови ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 29.12.2016 року №06-4662 у виплаті йому, ОСОБА_1, невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій в сумі 4730 грн. та зобовязання ОСОБА_4 соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області виплатити йому 4730 грн. невиплаченої частини одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 13.07.2017 року.

Суддя В.В.Хоролець