Справа № 335/5746/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2017 рокусправа № 335/5746/17(2-а/335/267/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року по справі № 335/5746/17-а (№ 2-а/335/267/2017) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок з 02 листопада 2015 року, з дати звернення за перерахунком пенсії, та виплачувати на постійній основі пенсію позивачу з урахуванням включення до складу грошового забезпечення. З якого призначається пенсія, сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань; стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору та на правову допомогу.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання провести перерахунок пенсії - задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які були їй нараховані за 24 місяці перед звільненням та з яких утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, наслідком якого є відповідна виплата пенсії, з 02.11.2015 року до часу припинення відповідного права.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення у даній справі, суд першої інстанції помилково врахував довідку, яка не підтверджує стягнення із спірних видів грошового забезпечення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Також посилались на пропуск позивачем строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2015 року отримує пенсію за вислугу років на підстав Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( далі - Закон № 2262-XII), але у складі грошового забезпечення для обчислення пенсії відповідачем не враховано суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, які були нараховані за 24 місяці перед звільненням та з яких утримувався та був сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

02.11.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на яку 17.11.2015 року отримав відповідь № 927/А-9 про відмову у перерахунку пенсії з посиланням на те, що врахування в розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної грошової винагороди чинним законодавством не передбачено (а.с.12).

Визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами оскаржена не була, тому колегією суддів апеляційного суду не переглядається з урахуванням приписів ст. 195-1 КАС України.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія. Оскільки відповідні внески сплачувалися лише з матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, то при обрахунку пенсії мають включатися лише вказані виплати. При цьому строк звернення до суду позивачем, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пропущено не було.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів частково погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою цієї ж статті Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови № 393 пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.

Військовослужбовцям у звязку з особливим характером військової служби, яка повязана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою № 1294 упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої повязана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою № 1294 та Інструкцією. Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункти 33.1, 33.3 пункту 33 розділу ХХХІІІ Інструкції).

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року № 21-70а15.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що надана довідка від 26.10.2015 року № 13492/10/05-035 не містить відомостей щодо сплати із спірних видів грошового забезпечення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, визнаються колегією суддів апеляційного суду безпідставними, оскільки саме на субєкта владних повноважень в розрізі приписів ст. 71 КАС України покладається обовязок щодо надання доказів на обґрунтування своїх доводів.

При цьому відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 р. № 13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанцій зазначає, що відповідач, маючи сумніви щодо підтвердження факту сплати із спірних видів грошового забезпечення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, всупереч вимогам чинного законодавства не скористався наданими йому повноваженнями та не звернувся до відповідного органу із вимогою про надання необхідних додаткових документів.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги позивача з 02.11.2015 року, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, тобто починаючи з дати отримання призначеної йому пенсії - листопад 2015 року.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, позивач про порушення своїх прав дізнався при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, а також з листа відповідача від 17.11.2015 року 927/А-9, клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку з поважних причин останній не надавав, при цьому з позовом до суду він звернувся 10 травня 2017 року, відповідно до штемпелю на конверті, а відповідно суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 02.11.2015 року по 09.11.2016 року, включно, підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року по справі № 335/5746/17-а (№ 2-а/335/267/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов'язання провести перерахунок пенсії в частині задоволених позовних вимог з 02.11.2015 року по 09.11.2016 року, включно скасувати та залишити адміністративний позов в цій частині без розгляду.

В решті постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2017 року по справі № 335/5746/17-а (№ 2-а/335/267/2017) залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України, є остаточною та касаційному оскарженню у відповідності до приписів ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко