Справа № 826/972/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/972/17 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_3 (далі також - позивач або ОСОБА_3.) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач або Мінюст), в якому просила суд: визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5; зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 24 липня 2013 року №4303154, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. (далі також - рішення №4303154 реєстратора 1); від 05 червня 2015 року №21844510, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №21844510 реєстратора 2); від 20 вересня 2016 року №31473195, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №31473195 реєстратора 2); від 21 вересня 2016 року №31496537, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №31496537 реєстратора 2);

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третьою особою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій остання просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Разом з тим, з апеляційною скаргою звернулось і Міністерство юстиції України, в якій скаржник просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, За позивачем 21.09.2016 на підставі договору дарування від 21.09.2016 № 1377 зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - нерухоме майно), за реєстраційним номером: 00.

В той же час, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.01.2017, позивачу стало відомо, що право її власності на нерухоме майно скасовано 30.12.2016 Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі спірного наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовані: рішення №4303154 реєстратора 1; рішення №21844510 реєстратора 2; рішення №31473195 реєстратора 2; рішення №31496537 реєстратора 2.

Скасовані рішення безпосередньо стосуються нерухомого майна позивача по ланцюгу переходу права власності на майно.

Як встановлено з матеріалів справи, спірний наказ прийнятий за результатом розгляду скарги ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_2 від 15.12.2016 (з урахуванням уточнень), зі змісту якої встановлено наступне.

Гр. ОСОБА_2 на сьогодні постійно проживає на законних підставах в Іспанії. Повернувшись восени 2016 року в Україну, ОСОБА_2 не змогла користуватися належним їй на праві власності майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, оскільки їй було неправомірно відмовлено у доступні до нього.

При цьому вбачається, що 17.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством «БАНК НРБ» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії"») (далі - Банк) та ОСОБА_7 і ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки в забезпечення зобов'язань ОСОБА_7, які випливають із Договору про відкриття кредитної лінії № 04-05-07/ФО від 17.05.2007, відповідно до якого в заставу банку було передано п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

14.02.2010 в межах досудового розслідування кримінальної справи № 60-3985 відносно ОСОБА_7 слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про накладення арешту на все (рухоме та нерухоме) майно ОСОБА_7 (в тому числі - на належну йому та ОСОБА_2 на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1), внаслідок чого 24.02.2011 першою Київською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 10874001).

У зв'язку з простроченням ОСОБА_7 та ОСОБА_2 виплат за Договором про відкриття кредитної лінії, Банком було ініційовано звернення стягнення на відповідне нерухоме майно - квартиру в примусовому порядку.

У підсумку, 24.07.2013 реєстратором 1 було винесено рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер:4303154 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 1804250, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_8 на п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00.

На думку скаржника, такі дії реєстратора 1 є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки враховуючи те, що на момент прийняття реєстратором 1 рішення №4303154 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були наявні відомості щодо обтяження на п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яке було знято лише 28.08.2013, то вказане рішення є незаконним, оскільки в даному випадку реєстратор мав відмовити у проведенні реєстраційної дії у зв'язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони відчуження вказаного нерухомого майна та не здійснювати відповідну реєстраційну дію.

Наслідком проведення вищевказаної реєстраційної дії стало те, що 05.06.2015 реєстратором 2 було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомості № 694, - п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00, у зв'язку з чим, було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21844510 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 9926038, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

В подальшому, 20.09.2016 реєстратором 2 було посвідчено договір дарування нерухомості № 1359 п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та винесено рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31473195, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_10 на вказану квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

Також, 21.09.2016 реєстратором 2 було посвідчено договір дарування нерухомості № 1377 п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та винесено рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31496537 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16503731, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_3 - позивач) на зазначену квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

На думку скаржника, виходячи з того, що реєстрація, яка була проведена реєстратором 1 на підставі рішення № 4303154 є неправомірною, то і подальше відчуження вищевказаного нерухомого майна та наступна державна реєстрація такого нерухомого майна також є незаконною. Відповідно, за доводами скаржника, усі наступні реєстраційні дії (від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537) відносно вказаного нерухомого майна є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.12.2016, за результатами розгляду скарги ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_2, від 15 грудня 2016 року зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2016 року за № 1-31821, комісія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги та скасування рішень нотаріусів про державну реєстрацію прав щодо нерухомого майна від 24.07.2013 № 4303154, від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537, погодившись з доводами скаржника в тому, що враховуючи, що реєстратором 1 було порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації прав під час прийняття рішення від 24.07.2013 № 4303154 та здійснено реєстрацію переходу права власності за наявності зареєстрованого обтяження на нерухоме майно, що надалі дало змогу реєстратору 2 прийняти рішення від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537 та здійснити реєстраційні дії щодо подальшого переходу права власності на об'єкт нерухомого майна, є підстави для скасування рішення № 4303154 реєстратора 1 як такого, що прийняте з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а також похідних рішень реєстратора 2 №21844510, № 31473195 та № 31496537, як таких, що випливають з факту скасування незаконного рішення № 4303154 та були вчинені за наслідком прийняття такого рішення.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до пункту 1 частини 2, підпункту «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, відповідачем був виданий спірний наказ від 29.12.2016 № 3920/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Вважаючи спірний наказ відповідача таким, що прийнятий протиправно, без належного, об'єктивного та повного з'ясування дійсних обставин, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом про його скасування

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки на момент прийняття реєстратором 1 рішення № 4303154, а також реєстратором 2 рішення № 21844510, відповідач не мав відповідних повноважень на скасування рішення про державну реєстрацію прав, які встановлені Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, а скасування прийнятих реєстратором 2 рішень № 31473195 та № 31496537 стало похідними від скасування зазначеного вище рішення № 4303154, тобто вчинено за межами вимог Порядку, тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З огляду на викладене, вбачається, що вказані правовідносини врегульовані положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною першою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Приписами частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з п. 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до п.п. 9, 10 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Відповідно до п. 11 Порядку № 1128, копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

В силу положень пунктів 12 та 13 Порядку №1128 встановлено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. Якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії.

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що передумовою для прийняття рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: скасування рішення про державну реєстрацію прав, повинні бути запрошені всі заінтересовані особи.

Як вбачається із пояснень представника Міністерства юстиції України, ними було вчинено всі необхідні дії для належного розгляду скарги, та запрошено всіх заінтересованих осіб.

Однак, такі посилання не відповідають дійсності, оскільки на розгляд скарги не було запрошено зацікавлено особу, зокрема останнього власника майна ОСОБА_3.

Під час судового засідання, на питання головуючого: «Яким чином було проінформовано ОСОБА_3 про розгляд скарги?», представник Міністерства юстиції України надав відповідь: «Що у зв'язку із відсутністю у Державному реєстрі прав на нерухоме майно адреси позивача, міністерством на його офіційному сайті було розмішено оголошення про засідання Комісії з розгляду скарг».

З аналізу наданої копії оголошення вбачається наступне: « 28 грудня 2016 року за адресою: м. Київ, вул.. Є.Сверстюка, 15 каб. №1103 відбудеться засідання комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Запрошуються скаржники/ їх представники та заінтересовані особи/їх представники для розгляду наступних скарг: ….. 6. Розгляд по суті скарги ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_2, від 15 грудня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2016 року за №І-31821» (т. 1 а.с.171).

Колегії суддів не зрозуміло, як із вказаного оголошення позивач міг дізнатись, що воно стосується його прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із твердженням відповідача, що ними було вчинено всі необхідні дії для належного розгляду скарги, та запрошено всіх заінтересованих осіб, оскільки після розгляду скарги, оскаржуваними рішенням фактично позбавлено права власності позивача на вказану вище квартиру.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми Порядку № 1128, зокрема в частині обов'язкового повідомлення зацікавлених осіб.

Щодо порушення процедури розгляду скарги Міністерством юстиції України в частині строків подання скарги у сфері державної реєстрації, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Так, відповідно до пункту 5 Порядку, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги.

Згідно з пунктом 7 Порядку, у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Скарга ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_2, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.2016 за № 1-31821, подана на наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- від 24.07.2013 №4303154, строк на оскарження якого сплив 22.09.2013;

- від 05.06.2015 № 21844510, строк на оскарження якого сплив 04.08.2015;

- від 20.09.2016 № 31473195, строк на оскарження якого сплив 20.11.2016;

- від 21.09.2016 № 31496537, строк на оскарження якого сплив 21.11.2016.

З аналізу наявної копії висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.12.2016, колегія суддів не вбачає жодних відомостей про те, що комісія перевіряла факт дотримання вимог законів щодо строків подання скарги.

На переконання суду апеляційної інстанції, всупереч нормам Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 № 1128, комісія проігнорувала факт істотного пропущення строків подання скарги та жодним чином не відобразила це у Висновку.

З аналізу апеляційної скарги відповідача в частині аргументації строків звернення зі скаргою, позиція Міністерства полягає у тому, що скарга ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_2, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.2016 за № 1-31821, подана з моменту, коли начебто скаржник фактично дізнався про порушення своїх прав - з дня отримання ним Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 14.12.2016. Такі посилання, між іншим, були підтримані представником ОСОБА_2 на судових засіданнях в суді апеляційної інстанції.

Однак, вказана правова позиція спростовується судовим рішенням у справі № 826/9994/13-а, де третя особа ОСОБА_2, в інтересах якої подавалась скарга, була учасником судового процесу по справі, що розглядалась в порядку адміністративного судочинства. В межах вказаного спору розглядалось питання майнових прав ОСОБА_2 на квартиру на АДРЕСА_1, що є предметом оспорюваного Наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5.

В межах вказаного спору Позивачу було відмовлено у задоволенні позову до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії відповідача щодо передачі на реалізацію п'ятикімнатної квартири як спільного сумісного майна подружжя та зупинення реалізації цієї квартири до усунення обставин, що унеможливлюють його реалізацію. Рішення в межах вказаної справи були прийнятті 04.09.2013 (Окружний адміністративний суд м. Києва) та 12.06.2014 (Київський апеляційний адміністративний суд).

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що належна третій особі квартира, яка є предметом даного спору, була реалізована через прилюдні торги, а переможцем торгів були внесені кошти на виконання укладеного договору з реалізації нерухомого майна.

Таким чином, третя особа не могла не знати про те, що спірний об'єкт нерухомого майна був реалізований третім особам, а, відповідно, вказана інформація підлягала державній реєстрації. На переконання колегії суддів ОСОБА_2 могла і повинна була знати про факт втрати права власності на нерухоме майно.

Крім того варто зазначити, що приписи статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набрала чинності 13.12.2015) та пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації (набрав чинності з 01.01.2016) не можуть застосовуватись до подій, що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

З урахуванням викладеного, оскільки на момент прийняття реєстратором 1 рішення № 4303154, а також реєстратором 2 рішення № 21844510, відповідач не мав відповідних повноважень на скасування рішення про державну реєстрацію прав, що було ним проігноровано, а скасування прийнятих реєстратором 2 рішень № 31473195 та № 31496537 стало похідними від скасування зазначеного вище рішення № 4303154, тобто вчинено за межами вимог Порядку, а отже висновок суду першої інстанції, що спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню є вірним.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням

Керуючись ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.