Справа № 822/1077/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1077/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівСалюка П.І. Шевчука О.П. Блонського В.К.
при секретарі за участі:Дубіній Н.Ю. представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Національної поліції України , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними, протиправними дії та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі - НПУ), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - ДПП НПУ) в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд:

- визнати незаконними та протиправними дії Національної поліції України щодо формування висновків про порушення ОСОБА_5, інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому ОСОБА_5, вимог ч. 1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, відображених у висновку службового розслідування за фактом застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року;

- визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ Національної поліції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України №169 від 13 лютого 2017 в частині пункту 1 зазначеного наказу, а саме щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_5, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

- визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу від 13 березня 2017 року №89 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_5, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

- поновити ОСОБА_5 на посаді інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, із спеціальним званням поліцейського - лейтенант поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому з 07 листопада 2015 року до 14 березня 2017 року. Вказує, що під час виконання завдань поліції та повноважень патрульного поліцейського, ІНФОРМАЦІЯ_2 року був вимушений застосувати закріплену за ним табельну вогнепальну зброю. Стверджує, що у зв'язку з тим, що позивач та інші патрульні поліцейські УПП застосували вогнепальну зброю відносно правопорушника, наказом Національної поліції України №14 від 10 січня 2017 року було призначене службове розслідування.

Зазначає, що висновком службового розслідування від 10 лютого 2017 року встановлено, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, обрав поліцейський захід примусу, а саме застосував відносно громадянина табельну вогнепальну зброю, що не було необхідним та не могло заподіяти найменшу шкоду в ситуації, яка склалась на момент затримання громадянина, застосував зброю без урахування конкретної ситуації та характеру правопорушення в місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямував ствол зброї в бік людей, транспорту, будинків, не зупинив застосування вогнепальної зброї в момент досягнення очікуваного результату.

Вказує, що на підставі зазначеного висновку службового розслідування, наказом Національної поліції України №169 від 13 лютого 2017 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення вимог ч. 1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, що виразилось в обрані поліцейського заходу примусу, а саме застосуванні табельної вогнепальної зброї, що не було необхідним та не могло заподіяти найменшу шкоду в ситуації, яка склалась на момент затримання громадянина, застосуванні зброї без урахування конкретної ситуації та характеру правопорушення в місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямування ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків та не зупинені застосування вогнепальної зброї в момент досягнення очікуваного результату позивача звільнено зі служби в поліції.

Позивач вважає дії відповідача по складенню висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 року незаконними та протиправними, а виданий на його підставі наказ від 13 лютого 2017 року, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності - незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що вина позивача у вчиненні дисциплінарного правопорушення встановлена в ході проведеного службового розслідування за фактом застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП НПУ, підтверджена матеріалами розслідування та відеозаписами з камер спостереження, нагрудних камер співробітників УПП у м. Хмельницькому ДПП НПУ, які знаходились на місці події у момент застосування позивачем фізичної сили.

Заслухавши пояснення представників сторін, провівши допит свідків, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, відеозаписи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в ОВС з 26 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року, в Національній поліції з 07 листопада 2015 року по 14 березня 2017 року.

Згідно матеріалів висновку службового розслідування за фактом застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року, встановлено, що ОСОБА_5 з 20:00 год. 29 грудня 2017 року по 08:00 год. 30 грудня 2017 року згідно дислокації силта засобів роти №3 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП заступали для несення служби у складі автопатруля екіпажу «ЗЕВС-0109» на службовому автомобілі «Toyota Prius», н.з. 11 3357.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 08:00 год. громадянин ОСОБА_6 (згідно довідки Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру № 81 від 10 січня 2017 року, ОСОБА_6 перебував на обліку у вказаній медичній установі з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу), зайшов у Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер, де порушуючи громадський порядок, використовуючи металеву заточку, наніс нею один удар в праву частину обличчя громадянці ОСОБА_7.

Після чого, рухаючись по вул. Кам'янецькій, неподалік перехрестя з вулицею Тернопільською, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ще двом перехожим ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Ушкодження нанесені: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кваліфіковані висновками експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи №3 від 03 січня 2017 року, №19 та №23 від 05 січня 2017 року, як легкі тілесні ушкодження.

Того ж дня о 08:06 год. по спецлінії "102" надійшло анонімне повідомлення про те, що невстановлена особа заподіяла тілесні ушкодження працівнику Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру предметом схожим на ніж та направляється по вул. Кам'янецькій у м. Хмельницькому.

Крім цього, о 08:08, 08:12, 08:14, 08:15, 08:17 та о 08:24 год. по спецлінії "102" надійшли анонімні повідомлення з інформацією про ножове поранення особи у Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері, про перебування на зупинці громадського транспорту на перехресті вулиць Кам'янецька - Тернопільська у місті Хмельницькому невідомої особи, в руках якої знаходиться предмет, схожий на ніж, з яким вона кидається на перехожих.

У зв'язку з чим інспектор відділу служби "102" управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції Слободянюк Л.В. відразу передавала її по радіозв'язку.

ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 08:00 екіпаж "ЗЕВС-0109" у складі інспекторів Болюха Я.В. та Кльоц С.Г., рухаючись для здачі наряду до УПП у м. Хмельницькому ДПП на службовому автомобілі "Toyota Prius", н.з. 11 3357, почули по радіостанції інформацію оператора "102" про те, що невстановлена особа чоловічої статі на зупинці громадського транспорту "Пам'яті Героїв" кидається на громадян з предметом схожим на ніж.

Як встановлено з пояснення ОСОБА_5, отримавши за допомогою радіозв'язку повідомлення про вказане правопорушення патрульні направились на орієнтовне місце події. На шляху слідування їх випередив 105 екіпаж з увімкненою звуковою сиреною, а також синіми та червоними проблисковими маячками, після чого екіпаж "ЗЕВС-0109" у складі інспекторів Болюха Я.В. та Кльоц С.Г. прослідували за ними. Прибувши на місце по вул. Кам'янецька біля зупинки "Бібліотека ХНУ" у складі двох екіпажів 105 і 109 ОСОБА_5 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зі 105 екіпажу відправились у напрямку, який вказав пересічний громадянин де побачили підозрілу особу та один із екіпажів 0104 на перехресті вулиць Кам'янецька і Тернопільська. В цей момент почувши постріли ОСОБА_5оголив вогнепальну зброю і разом із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 направився в бік підозрюваного.

Прибувши на місце ОСОБА_5 знаходився ліворуч від підозрюваного, після вигуків з вимогою зупинитися і викинути заборонену річ, ОСОБА_6 розпочав рух в напрямку ОСОБА_5 скоротивши дистанцію близько 1,5-2 м. та продовжував її скорочувати, після чого ОСОБА_5 здійснив декілька прицільних пострілів по ногам вказаної особи, проте він не відреагував та продовжував іти в сторону позивача, після чого ОСОБА_5 здійснив декілька пострілів в напрямку нижньої частини корпусу тіла, в результаті чого ОСОБА_6 призупинився, та через декілька секунд знову почав рухатись на ОСОБА_5 і він здійснив ще один постріл в ліву ногу, після чого ОСОБА_6 впав на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року прокуратурою Хмельницької області за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 (Умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця) КК України.

Того ж дня, прокуратурою Хмельницької області у ОСОБА_5 протоколом добровільної видачі та огляду вилучено табельну вогнепальну зброю "Форт-17", серії НОМЕР_1, два магазини та вісімнадцять патронів.

Дослідженням наявних в матеріалах справи висновків службового розслідування та письмових пояснень поліцейських, які були на місці події, суд встановив, що ОСОБА_5 здійснив десть пострілів.

У зв'язку з тим, що позивач та інші патрульні поліцейські УПП застосували вогнепальну зброю відносно правопорушника, наказом Національної поліції України №14 від 10 січня 2017 було призначене службове розслідування.

Висновком службового розслідування за фактом застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року встановлено, що під час затримання ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6, у діях лейтенанта поліції ОСОБА_5 вбачаються порушення вимог ч.1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, що виразилось в обрані поліцейського заходу примусу, а саме застосуванні табельної вогнепальної зброї, що не було необхідним та не могло заподіяти найменшу шкоду в ситуації, яка склалась на момент затримання громадянина, застосуванні зброї без урахування конкретної ситуації та характеру правопорушення в місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямування ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків та не зупинені застосування вогнепальної зброї в момент досягнення очікуваного результату.

На підставі вищезазначеного висновку службового розслідування, наказом Національної поліції України №169 від 13 лютого 2017 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення ч.1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, що виразилось в обрані поліцейського заходу примусу, а саме застосуванні табельної вогнепальної зброї, що не було необхідним та не могло заподіяти найменшу шкоду в ситуації, яка склалась на момент затримання громадянина, застосуванні зброї без урахування конкретної ситуації та характеру правопорушення в місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямування ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків та не зупинені застосування вогнепальної зброї в момент досягнення очікуваного результату лейтенанта поліції ОСОБА_5, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності - звільнено зі служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу від 13 березня 2017 року №89 о/с ОСОБА_5, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звільнено зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, пунктом 6 частини 1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктами 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29 липня 1991 року №114, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 9 Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 квітня 2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

На момент прийняття оскаржуваних рішень Дисциплінарний статут Національної поліції ще не затверджено, тому, керуючись аналогією закону, до оскаржуваних відносин застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст. 2 Статуту, Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Отже з урахуванням правової позиції, викладеній у постанови колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11 березня 2014 року у справі №21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували накладенню такого стягнення.

Так, наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі - Інструкція), яка визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Підпунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п. 8.7. Інструкції висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Аналіз вказаних норм Інструкції свідчить про те, що висновок службового розслідування є обов'язковим елементом, яким оформлюються результати службового розслідування, яке було призначено наказом керівника поліції.

Що в свою чергу спростовує твердження представника позивача, що відповідачем було протиправно та незаконно вчинені дії з формування висновків щодо протиправних дій при складанні службового розслідування, адже згідно з п. 6.2.2 Інструкції доповідати начальнику, який призначив службове розслідування, про виявленні порушення законодавства, вимог нормативно-правових актів, а також інші недоліки, відноситься до повноважень виконавців (голови та членів комісії), яким доручено проведення службового розслідування.

Абзац 1 п. 5.4. Інструкції передбачає, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, виданих Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи №2699 31 грудня 2016 року, смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року в автомобілі швидкої медичної допомоги на вулиці Тернопільській. Причина смерті - вогнепальне наскрізне поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту висновку службового розслідування за фактом застосування ІНФОРМАЦІЯ_2 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року прокуратурою Хмельницької області за фактом смерті ОСОБА_6 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 Кримінального кодексу України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця).

Вивченням в судовому засіданні відеозаписів з нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_11, відеореєстратора зі службового автомобіля "Toyota Prius", н.з. НОМЕР_3 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі по АДРЕСА_1, колегією суддів встановлено (у висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 зафіксовано), що перед застосуванням ОСОБА_5 табельної вогнепальної зброї відносно ОСОБА_6, ствол зброї ОСОБА_5. був направлений у бік ОСОБА_6 за спиною якого на проїжджій частині дороги на лінії вогню знаходився автомобіль марки "Мерседес" жовтого кольору. Під час руху ОСОБА_6 з предметом, схожим на "заточку" у бік ОСОБА_5., останній направив ствол зброї у бік ОСОБА_6 за слиною якого знаходилися лейтенант поліції ОСОБА_13, гр. ОСОБА_14, автомобіль ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2, за кермом якого перебував ОСОБА_15 та житловий будинок АДРЕСА_2.

Під час здійснення ОСОБА_5 з табельної вогнепальної зброї перших двох пострілів у бік ОСОБА_6, за спиною останнього на лінії вогню на проїжджій частині дороги знаходився лейтенант поліції ОСОБА_13, автомобіль ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2, за кермом якого перебував ОСОБА_15 та житловий будинок АДРЕСА_2. При здійсненні ОСОБА_5 наступних семи пострілів у бік ОСОБА_6, на лінії вогню за спиною останнього знаходилися зазначені автомобіль та житловий будинок, а також інший автомобіль, який стояв за автомобілем ВАЗ-2106.

У проміжок часу, після здійснення ОСОБА_5 дев'яти пострілів та здійснення ним останнього пострілу в бік ОСОБА_6 за спиною останнього на лінії напрямку ствола зброї на тротуарі біля будинків АДРЕСА_3 також знаходилися цивільні особи у кількості п'яти чоловіків та зазначені житлові будинки.

Слід зазначити, що згідно загальних тактико-технічних характеристик пістолета "Форт-17", який застосовувався ОСОБА_5 30 грудня 2017 року, початкова швидкість польоту кулі складає 315 м/с, відстань найбільш ефективного вогню - до 50 метрів, забійна сила кулі зберігається до 350 метрів.

Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, за місяць до вказаної події ОСОБА_5 пройшов підвищення кваліфікації по застосуванню вогнепальної зброї, попри це, як встановлено позивач здійснив аж 10 пострілів у правопорушника, який знаходився на відстані біля 3 метрів.

Крім того, відповідно до пп. 5 п. 4.1 розділу ІV Посадових інструкцій поліцейського патрульної поліції, затверджених наказом ДПП від 05 січня 2016 року №4/1 (далі - Посадові інструкції), поліцейський патрульної служби, під час несення служби, з метою виконання завдань має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством.

Частина 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та пп. 1 п. 3.1 розділу III Посадових інструкцій, вимагають від поліцейських неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Статтею 29 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національну поліцію", поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Поліцейські зобов'язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.

Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров'ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів службового розслідування, після того, як ОСОБА_6 впав на землю, до нього підбігли ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18

ОСОБА_16 застосував до ОСОБА_6 фізичну силу (загиб рук за спину), а ОСОБА_18 застосував спеціальний засіб гумовий кийок "ПР-73" та з правої руки ОСОБА_6 чотирма ударами вибив предмет схожий на "заточу".

Після цього, до них підійшов ОСОБА_11 та застосував до ОСОБА_6 спеціальний засіб кайданки, шляхом їх одягнення на руки. У подальшому ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_19 зверталися до медичних працівників бригади швидкої допомоги з метою надання нимимедичної допомоги ОСОБА_6

Працівники бригади швидкої медичної допомоги повідомили, що викликали іншу бригаду, оскільки вони надають медичну допомогу громадянкам ОСОБА_9 та ОСОБА_20

Відповідно до відеозапису, з нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_11, через 10 хвилин після застосування ОСОБА_5 вогнепальної зброї відносно ОСОБА_6, на місце події прибула ще одна швидка.

Разом з тим, вказаний період часу (10 хвилин) ОСОБА_6 залишався лежати поранений на землі, а жоден з присутніх поліцейських в тому числі і ОСОБА_5, який останнім здійснював постріли, навіть не вчинив спроб надати ОСОБА_6 першу необхідну медичну допомогу в межах своїх знань та спеціальної підготовки, що в свою чергу могло врятувати життя ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" застосування вогнепальної зброї є найбільш суворим заходом примусу.

Поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю: для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім'ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров'ю; для захисту осіб від нападу, що загрожує їхньому життю чи здоров'ю; для звільнення заручників або осіб, яких незаконно позбавлено волі; для відбиття нападу на об'єкти, що перебувають під охороною, конвої, житлові та нежитлові приміщення, а також звільнення таких об'єктів у разі їх захоплення; для затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і яка намагається втекти; для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров'ю людей та/або поліцейського; для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров'ю людей та/або поліцейського (ч. 4 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський уповноважений застосовувати вогнепальну зброю тільки після попередження про необхідність припинення протиправних дій і намір використання заходу примусу, визначеного цією статтею.

Частиною 9 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейському заборонено застосовувати вогнепальну зброю в місцях, де може бути завдано шкоди іншим особам, а також у вогненебезпечних та вибухонебезпечних місцях, крім випадків необхідності відбиття нападу або крайньої необхідності.

Колегією суддів взято до уваги, що позивач виконав вимоги ч. 5 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію", а саме застосував вогнепальну зброю тільки після голосового попередження про необхідність припинення протиправних дій і намір використання заходу примусу, однак порушив вимоги вищевказаного Закону, оскільки застосував вогнепальну зброю в місцях, де могло бути завдано шкоди іншим особам та продовжив її застосування в момент досягнення очікуваного результату.

Разом з тим, прибувши на місце події позивач побачив, що ОСОБА_19 уже застосовував стосовно ОСОБА_6 вогнепальну зброю, попри це ОСОБА_5 усвідомлено увійшов в зону вогневої активності ОСОБА_19 та скоротив дистанцію з ОСОБА_6, що прямо заборонено чинним законодавством. Тим самим створивши ситуацію за якої прийняття рішення щодо використання інших засобів примусу (спеціальних засобів) стало обмеженим у часі, тим самим ОСОБА_21 через власну непрофесійність наразив на небезпеку своє життя та здоров'я.

З огляду на зазначене, суд критично оцінює доводи представника позивача про обмеженість ОСОБА_5 в часі для переміщення вогнепальної зброї до кобури та приведення себе до стану в якому можливо було б застосувати спеціальні засоби, оскільки події, які досліджуються у цій справі, відбувались на відкритій місцевості, що давало змогу ОСОБА_5 за рахунок можливості маневрування збільшити дистанцію відносно ОСОБА_6, в результаті чого ОСОБА_5 міг отримати більше часу для прийняття рішення щодо застосування іншого виду примусу.

Більше того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не вчинив необхідних заходів для забезпечення власної безпеки, оскільки тільки поліцейський, який перебуває у безпеці може захистити інших громадян, таким чином ОСОБА_5 власними некомпетентними діями дав можливість ОСОБА_6 скоротити дистанцію, чим створив небезпечну ситуацію для власного життя та здоров'я, а відкривши вогонь з вогнепальної зброї небезпеку для інших людей.

Суд звертає увагу на те, що позивач як особа, яка перебуває на службі в УПП, повинен постійно виконувати вимоги Статуту, підтримувати авторитет поліції як у службовому, так і повсякденному житті, його беззаперечна правова поведінка та правова культура повинні викликати довіру та повагу до органів поліції.

Натомість, колегією суддів встановлено, що безпорадність, некомпетентність позивача та інших патрульних поліцейських на місці пригоди, неможливість об'єктивно оцінити ситуацію, що призвело до застосування найбільш суворого заходу примусу - табельної вогнепальної зброї відносно громадянина ОСОБА_6 у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам, та спрямування позивачем ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків, призвело до підриву авторитету та дискредитації високого звання поліцейського.

Отже ОСОБА_5 вчинив найтяжчий дисциплінарний проступок, який свідчить про завдання правопорушнику більш тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, та створення небезпеки для інших цивільних осіб і своїх колег при застосуванні вогнепальної зброї у громадському місці, зокрема на тротуарі з асфальтовим покриттям, де куля могла зрикошетити та завдати шкоди іншим особам.

Те що дії позивача становили небезпеку для оточуючих та могли завдати їм шкоду також підтверджується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 09:10 год. до Південно-Західного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області звернувся громадянин ОСОБА_22, про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року під час керування власним автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2, по вул. Тернопільська у м. Хмельницькому, в результаті застосування поліцейськими вогнепальної зброї, пошкоджено його автомобіль, а саме: переднє ліве крило та ліве колесо. Матеріали за вказаним фактом приєднано до кримінального провадження №0000206 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у якому досудове розслідування здійснюється прокуратурою Хмельницької області.

Серед іншого, в судовому засіданні представник позивача звертала увагу суду на відсутність відповідних навичок та не проходження навчання ОСОБА_5 у ситуації коли особа правопорушника в наслідок певних вад (слуху, зору чи психіки) не може зрозуміти вимог поліцейського, що зумовило розгубленість позивача у такій ситуації.

Однак поряд із вказаним, на запитання головуючого судді про проходження ОСОБА_5 спеціальних видів навчань, представник позивача зазначила, що позивач успішно пройшов всі необхідні види навчань в обсязі, що не менше ніж встановлена законодавством програма, достатня для виконання позивачем своїх службових обов'язків на посаді патрульного поліцейського.

Наведене вкотре свідчить про усвідомлене, не належне застосування вогнепальної зброї позивачем, що призвело до порушення вимог Закону України "Про національну поліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю.

Разом з цим, доводи позивача та його представника стосовно того, що оскаржуваний наказ виданий на підставі висновку службового розслідування, сформований без врахування всіх обставин події та всупереч нормам чинного законодавства спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Також колегією суддів враховано, що хід подій фіксувався за допомогою нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_11, відеореєстратора зі службового автомобіля "Toyota Prius", н.з. НОМЕР_3 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі по АДРЕСА_1, у комісії зі службового розслідування було достатньо відеоматеріалів про обставини та перебіг подій, необхідних для прийняття об'єктивного рішення за результатами службового розслідування. Право позивача на надання пояснень під час проведення службового розслідування порушене не було.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до показань свідків: ОСОБА_19, ОСОБА_23, ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_24, оскільки вони є зацікавленими особами, до більшості з них також застосовані заходи дисциплінарного впливу, окрім того, їхні показання спростовуються належними та допустимими доказами, відеозаписами, які відтворені в судовому засіданні.

Суд встановив, що передбачена вищевказаними Законами процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідач повною мірою врахував тяжкість правопорушення, обставини за яких вони скоєні, та врахував ставлення позивача до виконання своїх службових обов'язків.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача міри дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції. Захід дисциплінарного впливу, який застосований до позивача є співрозмірним з тяжкістю вчиненого ним дисциплінарного проступку.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на посаді, задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними, протиправними дії та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді - залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2017 року

Головуючий суддя судді /підпис/П.І. Салюк О.П. Шевчук В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк