Справа № 199/1614/17(2-а/199/86/17)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
06 липня 2017 рокусправа № 199/1614/17(2-а/199/86/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.
суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі
на постанову Амур Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2017 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач ОСОБА_1 06.03.2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі (далі Лівобережне ОУ ПФУ в м. Дніпрі), в якому просить визнати протиправною відмову та зобов`язати відповідача провести їй перерахунок пенсії за віком з врахуванням страхового стажу за період з 01.09.1972 року по 20.07.1975 року , з 06.11.1986 року по 30.05.1991 року.
Постановою Амур Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31.05.2017 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправною відмову та зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за віком з 24.01.2017 року, з врахуванням до її страхового стажу періоду з 01.09.1972 року по 20.07.1975 року та з 06.11.1986 року по 30.05.1991 року, стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 551,20 грн.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Лівобережним ОУ ПФУ в м. Дніпрі подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.41 КАС України не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що з 28.08.2013 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), обчислену із розрахунку страхового стажу - 21 рік 4 місяці 21 день, яка складає суму 949 грн.
Через те, що розмір пенсії є меншим встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність ,24.01.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії, при цьому врахувати до складу страхового стажу період навчання з 01.09.1972 року по 20.07.1975 року, і період перебування разом з чоловіком - військовослужбовцем надстрокової служби у закордонному відрядженні з 06.11.1986 року по 30.05.1991 року.
Листом № 455/02/33 від 07.02.2017 року Лівобережне ОУ ПФУ в м. Дніпрі відмовило позивачу в перерахунку пенсії , оскільки стосовно періоду навчання з 01.09.1972 року по 20.07.1975 року існують певні розбіжності в документах, а саме не зазначення в трудовій книжці дати видачі атестату про навчання та невідповідність вказаного в ньому імені та прізвища позивача іншим документам, період з 06.11.1986 року по 30.05.1991 року не може бути зараховано до складу страхового стажу, так як надана довідка не відповідає вимогам законодавства, що виключає підстави для зарахування цих періодів до складу страхового стажу.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з зазначеним позовом за захистом своїх інтересів.
Приписами ч. 1,2 ст. 28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Пунктом «д», «з» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи враховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. До стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
У відповідності до ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Навчання позивача у Дніпропетровському ГПТУ в період з 01.09.1972 року по 20.07.1975 року підтверджено записами трудової книжки ОСОБА_1 , що є підставою для зарахування цього періоду до складу трудового стажу її роботи, внаслідок чого відмова відповідача у зарахуванні вищезазначеного періоду навчання до стажу роботи є протиправною.
Пунктом 1,13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637) визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони. При цьому для дружин військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби до 01.01.1990 року, період проживання з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами.
Наявна в матеріалах справи довідка №148 від 22.05.1991 року за підписом начальника штабу Військової часини Польова пошта НОМЕР_1 підтверджує факт того, що ОСОБА_1 , під час знаходження в період з 06.11.1986 року по 30.05.1991 року у закордонному відрядженні, як дружина військовослужбовця, дійсно не мала можливості працевлаштування за спеціальністю, що свідчить про неправомірність відмови відповідача в зарахуванні цього періоду до складу стажу роботи позивача.
Крім того, приписами ч. 3 ст. 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме з 01.01.2017 року - 1247 грн., з 01.05.2017 року - 1312 грн., з 01.12. 2017 року - 1373 грн.
Також приписами ч. 3 ст. 42 Закону № 1058-IV передбачено, що з 01.01.2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).
Оскільки розмір призначеної позивачу пенсії фактично є меншим розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на час її звернення до Пенсійного органу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з метою її приведення до розміру належного прожиткового мінімуму.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Так як судом першої інстанції в достатньому обсязі з`ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

Апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі залишити без задоволення.
Постанову Амур Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2017 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай