Справа № 426/7929/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Половинка В.О.
Суддя-доповідач - Гайдар Андрій Володимирович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року справа №426/7929/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Гайдара А.В., суддів: Василенко Л.А., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 426/7929/17 за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Білокуракинський ОУПФУ в Луганській області) про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії. В позовній заяві позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень- Сватівського відділу Білокуракинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області № 5 від 21.04.2017 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років;

зобов'язати Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію половину строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ з 01.09.1995 року по 15.01.1998 року та призначити йому пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 № 1789-ХІІ) з 18.04.2017 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження максимального розміру пенсії. (арк.справи 1-13)

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 року у справі № 426/7929/17 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення суб'єкта владних повноважень - Сватівського відділу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 5 від 21.04.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років. Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію половину строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ з 01.09.1995 року по 15.01.1998 року та призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років згідно із ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 № 1789-XІІ) з 18.04.2017 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження максимального розміру пенсії. (арк.справи 107-110)

Відповідач не погодився з судовим рішенням, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, оскільки під час звернення позивача із заявою про призначення пенсії до Управління ( 18 квітня 2017 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року. На переконання апелянта, ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (на підставі якої позивач просив призначити йому пенсію) втратила чинність, а тому немає законних підстав для скасування рішення Управління, оскільки вказане рішення є правомірним та таким, що ґрунтується на Законі. Крім того, апелянт посилається на п. 7 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, а в даному випадку, загальний стаж роботи позивача складає 19 років, 1 місяць, 21 день, що позбавляє позивача права у даний час піти на пенсію за вислугу років. (арк.справи 114-117) У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. За правилами частини першої ст. 195 кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне. ОСОБА_2 18.04.2017 року звернувся до Сватівського відділу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років у порядку ст. 50-1 «Про прокуратуру» ( в редакції Закону від 5.11.1991 №1789-Х11).

Рішенням № 405/02-2013С (протокол № 5) засідання комісії з призначення пенсії при Сватівському відділі Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 21.04.2017 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи (арк.справи 14-16).

З 11.02.1998 року по день звернення до відповідача з заявою, позивач працював на різних посадах в прокуратурі Луганської області, що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 (арк.справи 17-18).

Відповідно до довідки №836 від 4.10.2016 року ОСОБА_2 1.09.1995 року зарахований слухачем 1 курсу відділення заочного навчання, а 31.05.2000 року закінчив Луганський інститут внутрішніх справ МВС України, отримавши кваліфікацію спеціаліста-юриста по спеціальності «Правознавство» (арк.справи 20).

Рішенням засідання комісії з призначення пенсій при Сватівському відділі Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 405/02-2013с від 21.04.2017 року (протокол засідання комісії № 5) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та повідомлено, що його стажу роботи на час звернення до Управління Пенсійного фонду 19 років, 1 місяць, 21 день не достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII від 14.10.2014 року. Крім того відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213- VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно, зокрема до Закону України «Про прокуратуру». На теперішній час норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № № 213- VIII в частині призначення пенсії за вислугу років відповідно до закону України «Про прокуратуру» є дійсною та не визнана неконституційною. Таким чином, підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII від 14.10.2014 року у ОСОБА_2 немає через відсутність необхідного стажу роботи та скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (арк.справи 14-16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має необхідний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, а рішення відповідача є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначалось вище, позивач звернувся до відповідача із завою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ. В свою чергу відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії послався на ту обставину, що ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (на підставі якої позивач просив призначити йому пенсію) втратила чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності нового Закон України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Колегія суддів зазначає, що зазначене рішення є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне. Так, 15 липня 2015 року набрав силу Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Відповідно до пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру», крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. Отже, приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 р. Тобто, з 15.07.2015 р. статтею 86 Закону № 1697-VII визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, які втратили силу на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії.

Враховуючи, що позивач звернувся за призначенням пенсії 18.04.2017 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час статті 86 Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до приписів ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального або процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.ч.1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195,197, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 426/7929/17 - задовольнити.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 р. у справі № 426/7929/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Колегія суддів : А.В. Гайдар

Л.А. Василенко

І.Д.Компанієць