Справа № 818/644/17
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 р. Справа № 818/644/17

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/644/17 за позовом Головного управління Національної поліції в Сумській області до Управління Держпраці у Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту - позивач, ГУНП в Сумській області) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Сумській області (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови №100/126 від 10.04.2017 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 3200,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ним не було порушено норми трудового законодавства. Усі працівники ознайомлюються з витягами з наказів, які надсилаються до підрозділів, де вони проходять службу (працюють). Тобто, ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом №67 о/с від 14.02.2017 за місцем знаходження центру обслуговування. Виплата заробітної плати працівникам за час щорічних відпусток проводилась у строки, визначені Колективним договором. З приводу порушення вимог ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, позивач зазначив, що відповідні обставини виникли не з вини ГУНП в Сумській області та перешкодили своєчасно виконати свої обовязки в межах наданих повноважень.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що з 16.03.2017 по 20.03.2017 посадовими особами Управління Держпраці в Сумській області було проведено позапланову перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю ГУНП в Сумській області, за результатами якої складено акт №126 від 20.03.2017 (а.с.9-22).

Перевіркою встановлено :

1. Порушення п.2.5 глави 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівники ознайомлені під розписку в особовій картці.

2. Порушення вимог частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

3. Порушення вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, не проводиться в день звільнення.

4. Порушення вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України - у разі невиплати в день звільнення всіх коштів працівнику не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі висновків перевірки відповідачем винесено приписи №78 та №79 від 20.03.2017 (а.с.26-27,56), якими зобовязано позивача усунути вказані в акті порушення.

10.04.2017 постановою Управління Держпраці у Сумській області № 100/126 за вищевказані порушення до ГУНП в Сумській області застосовано штраф у розмірі 3200,00 грн. (а.с.29-30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, в акті перевірки визначено порушення вимог пункту 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: працівник не ознайомлений під розписку в особистій картці з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідно до наказу від 14.02.2017 № 67 о/с начальника центру обслуговування ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 15.02.2017 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте докази про ознайомлення вищезазначеного працівника з записом у трудовій книжці позивачем не надані.

Так, відповідно до п. 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз'єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власником книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці.

Представник позивача в адміністративному позові та судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 був ознайомлений з витягом з наказу про звільнення за місцем проходження служби. Однак, суть встановленого порушення полягає у відсутності факту ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки. Даний факт не був спростований позивачем.

Крім того, суд зазначає, що в акті перевірки відповідачем визначено порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України: заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Перевіркою встановлено, що, відповідно до наказу від 05.08.2016 № 212 о/с ОСОБА_2 надано щорічну основну відпустку тривалістю 31 календарний день з 08.08.2016 по 07.09.2016, заробітну плату за час відпустки разом із заробітною платою за першу половину серпня 2016 року у сумі 3000,00 грн. виплачено 17.08.2016 (платіжне доручення від 16.08.2016 № 3350 та реєстр перерахування на особові рахунки за серпень 2016 року), разом із заробітною платою за другу половину серпня 2016 року у сумі 6567,64 грн. 30.08.2016 (платіжне доручення від 29.08.2016 № 3463 та реєстр перерахування на особові рахунки за серпень 2016 року).

Відповідно до наказу від 19.01.2017 № 36 о/с ОСОБА_2 надано щорічну основну відпустку тривалістю ІЗ календарних дні з 23.01.2017 по 04.02.2017, заробітну плату за час відпустки разом із заробітною платою за другу половину січня 2017 року у сумі грн. виплачено 31.01.2017 (платіжне доручення від 30.01.2017 №100 та реєстр перерахування на особові рахунки за січень 2017 року), разом із заробітною платою за першу половину лютого 2017 року у сумі 10527,36 грн. 22.02.2017 (платіжне доручення від 21.02.2017 № 317 та реєстр перерахування на особові рахунки за лютий 2017року).

При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи представника позивача про можливість виплатити заробітну плату за час відпустки в інші строки, аніж передбачено ч. 4 ст. 115 КЗпП України, за умови, що така можливість передбачена колективним договором.

Так, на вимогу суду, представником позивача надано копію Колективного договору між ГУНП в Сумській області та профспілковою організацією атестованих поліцейських (а.с. 59-72).

Пунктом 7.3 даного Договору передбачено, виплату заробітної плати проводити щомісячно для : поліцейських - 30 числа за поточний місяць, вільнонайманим працівникам - не рідше двох разів на місяць, першу частину до 20 числа поточного місяця, другу частину до 30 числа поточного місяця.

Саме посилаючись на даний пункт Договору, представник позивача наполягала на відсутності порушення у строках виплати заробітної плати за час відпустки.

Натомість, дана норма врегульовує виплату щомісячної заробітної плати, а не заробітної плати за час відпустки, яка є специфічним видом оплати праці і врегульована спеціальною нормою ч. 4 ст. 115 КЗпП України.

Також, суд зазначає, що в акті перевірки відповідачем визначено порушення вимог ч.1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України: при звільненій працівника не виплачені всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не виплачено.

Суд погоджується із висновками посадових осіб управління Держпраці в Сумській області, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до наказу від 14.02.2017 № 67 о/с начальника центру обслуговування ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 15 лютого 2017 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, заробітна плата у сумі 10527,36 грн. виплачена 22.02.2017 (платіжне доручення від 21.02.2017 № 317 та реєстр перерахування на особові рахунки, за лютий 2017 року).

При затримці фактичного розрахунку ОСОБА_2 не була здійснена виплата його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач в обґрунтування своє позиції посилається на те, що ГУНП в Сумській області є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету через органи Державної казначейської служби. Відповідні обставини виникли не з вини ГУНП в Сумській області та перешкодили своєчасно виконати свої обовязки в межах наданих повноважень.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Виходячи зі змісту зазначеної норми законодавець встановив чітке правило, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Отже, ст. 96 КЗпП України надає право визначати підприємствам умови оплати праці в генеральних, галузевих, регіональних угодах, колективних договорах.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів зазначення в генеральній, галузевій, регіональній угоді, колективному договорі умов затримки виплати усіх сум звільненим працівникам.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що постанова №100/126 від 10.04.2017 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ГУНП в Сумській області винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду, ГУНП в Сумській області було відстрочено сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. до прийняття рішення у справі.

Таким чином, з ГУНП в Сумській області необхідно стягнути судовий збір за подання позову до суду в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Сумській області до Управління Держпраці у Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови №100/126 від 10.04.2017 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області () судовий збір в сумі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн.) на користь Державного бюджету України (рахунок № 4002, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970593, банк отримувача ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО 837013, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Сумського окружного адміністративного суду 35907252).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 04.07.2017 року.