Справа № 226/847/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/847/17
Провадження № 2-а/226/91/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.07.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Попенко І.І.,

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_1,

представника третьої особи за довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання поновлення виплати пенсії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказав, що він є пенсіонером та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, раніше мешкав в м. Донецьку. Після переміщення перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області та отримував щомісяця пенсію до лютого 2016 року включно. У березні 2016 року пенсія не була йому зарахована з невідомих причин. Про прийняття рішення про невиплату пенсії йому своєчасно повідомлено не було. Жодних підстав для припинення виплати пенсії, передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в його випадку немає. Ніяких вимог про надання документів, уточнення та необхідність зясування даних з боку відповідача на його адресу не надходило. Ним продовжувався строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, така довідка надана ним відповідачеві, але поновлення пенсії так і не відбулося. Вважає, що відповідачем порушені його конституційні права, рішення відповідача безпідставне і необґрунтоване. Просить суд визнати протиправним і скасувати рішення про припинення виплати йому пенсії та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії з 01.03.2016.

В судове засідання позивач не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні своїх вимог.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, обґрунтувавши таку позицію відповідача письмовими запереченнями проти позову. Так, позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні з 28.09.2015, є внутрішньо переміщеною особою, про що має довідку від 10.09.2015, тобто, на нього розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706 від 20.10.2014. Пунктом 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, встановлено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, після чого за п. 11 Порядку комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати. За п.п. 4 і 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ № 365 від 08.06.2016, соціальні виплати припиняються в разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Управлінням були отримані від Служби Безпеки України списки тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки призупинена виплата пенсії особам, що включені до списку. До такого списку був включений і позивач ОСОБА_3, тому виплата йому пенсії з 01.03.2016 була зупинена. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи управління соціального захисту населення Мирногадської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що підтримує позицію відповідача у справі. Що стосується управління праці та соціального захисту населення, то з його боку до позивача питань не було, перевірок не проводилося, довідка ОСОБА_3 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не скасована та є дійсною.

Дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є отримувачем пенсії за віком і з 28.09.2015 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Димитрові за власною заявою (а.с. 25).

Позивач взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Макіївки до м. Мирнограда Донецької області, м-н Восточний, 11/11, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 10.09.2015 № НОМЕР_1 (а.с. 6).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи довідка діє і не є скасованою (а.с. 37).

Відповідно до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Донецьк включене до цього Переліку.

28.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії за віком, в якій просив виплачувати йому пенсію за фактичним місцем проживання м. Димитрів (нині м. Мирноград) (а.с. 25), того ж дня був взятий на облік управлінням та отримував пенсію по лютий 2016 року включно (а.с. 26).

Як вказує ОСОБА_3 в позовній заяві, в березні 2016 року без повідомлення причин він не отримав чергової пенсійної виплати і до цього часу не отримує такої. Такі ж відомості підтверджені і представником відповідача в судовому засіданні.

На звернення позивача управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області 21.04.2017 надало відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», де вказало, що в разі, якщо в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції довідка відкликана або закінчився термін її дії, або за наслідками перевірки прийняте рішення про невідповідність відомостей про місце проживання, виплата пенсії припиняється після надходження повідомлення відповідного органу соціального захисту населення або інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Не конкретизуючи вид інформації, управління вказало, що така інформація щодо позивача надійшла, що й стало причиною припинення виплати пенсії з березня 2016 року.

В судовому засіданні на запитання суду представником відповідача конкретизовано, що інформація щодо позивача надійшла від органів Служби безпеки України і стосувалася його тривалої відсутності за місцем перебування в м. Мирнограді, але доказів на підтвердження такої інформації суду надано не було.

Отже, як вбачається з описаної вище відповіді управління, про загальну причину без її конкретизації позивач дізнався в квітні 2017 року.

Вказані обставини відповідачем і третьою особою не оспорюються.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо ОСОБА_3 управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем відповідне рішення про припинення виплати пенсії позивачеві не приймалося, як вбачається з пояснень представника відповідача і огляду судом наданого ним оригіналу пенсійної справи ОСОБА_3

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706 (далі Закон № 1706). При цьому, як пояснено представником управління соціального захисту населення в судовому засіданні, жодних перевірок щодо позивача управлінням не проводилось, довідка ОСОБА_3 є діючою, тобто. З боку третьої особи ніяких порушень у цій справі не встановлено.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Припинивши позивачеві виплату пенсії, відповідач послався наявність ОСОБА_3 у списках, наданих органами СБ України щодо осіб, тривалий час відсутніх за місцем перебування як внутрішньо переміщені особи.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своїх дій в наданих суду запереченнях відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з березня 2016 року позивачеві не виплачується пенсія без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Крім того, відповідачем взагалі не надано судові підтверджень наявності будь-яких списків, на які він посилається, заперечуючи позовні вимоги. Отже, суд вважає, що, діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

В той самий час, судом встановлено, що жодного рішення з приводу припинення виплати пенсії позивачеві відповідачем не приймалося, припинення виплати відбулося автоматично після отримання відомостей від СБ України. Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про припинення виплати пенсії задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог статті 11 КАС України з метою повного захисту законних прав позивача наявна необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3, оскільки такі дії, як встановлено вище, не відповідають нормам діючого законодавства.

Відповідно, задоволенню підлягає і вимога про зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 та сплатити йому заборгованість за період з 01.03.2016.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

На підставі Конституції України, Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст. 2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання поновлення виплати пенсії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.03.2016.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, та сплатити заборгованість за період з 01.03.2016.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області сплачений ним судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.С. Салькова