Справа № 815/7022/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 липня 2017 року м. Київ К/800/18135/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Громадянка Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій просила суд: скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області поновити (здійснити обмін) посвідки на постійне місце проживання НОМЕР_1 від 28 жовтня 2010 року, виданої громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, у зв'язку з визнанням зазначеної посвідки недійсною.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 було задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення ГУ ДМС України в Одеській про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_1 є таким, що винесено в супереч нормам діючого законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, громадянка Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_1, 10.09.2010 року звернулася із заявою до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки позивач прибула в Україну на постійне проживання до брата ОСОБА_2, який є громадянином України. До заяви було надано: копію паспорта позивача, копію паспорта громадянина України брата позивача ОСОБА_2, довідку з місця проживання, копії свідоцтв про народження, довідку про несудимість.

Згідно посвідченої державним нотаріусом заяви, ОСОБА_2 надав згоду на реєстрацію (прописку), імміграцію та взяв на себе витрати по забезпеченню перебування на території України, громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку від 25.10.2010 року про розгляд заяви гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, оформлення поданих позивачем документів відповідає вимогам законодавства України, виконання умов щодо надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні підтверджується документально.

28 жовтня 2010 року позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну та її було документовано посвідкою НОМЕР_1 від 28.10.2010 року НОМЕР_2 на постійне проживання, дійсна - безстроково.

У 2016 році позивач звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з приводу обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв'язку із досягненням 25-ти річного віку.

Відповідно до проекту висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, дозвіл на імміграцію в Україну позивача підлягає скасуванню згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон), як такий, що був надано на підставі свідомо неправдивих документів чи документів, що втратили чинність.

01 грудня 2016 року відповідачем прийнято рішення № 328463 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

Відповідно до п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, зокрема, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Обов'язковою умовою набуття дозволу на імміграцію до України за вищенаведеною нормою є необхідність звернення з відповідною заявою протягом шести місяців з дня набрання чинності вищенаведеним Законом.

Статтями 12, 13 Закону України «Про імміграцію» визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання.

Так, згідно вимог зазначених статей цього Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасований, а видана на підставі такого дозволу посвідка на постійне проживання в Україні вилучена, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Крім того, відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 198321, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідачем порушено законні права позивача, оскільки ОСОБА_1 не було запрошено для надання пояснень відносно питання щодо скасування дозволу на імміграцію, відповідачем, згідно наданих матеріалів справи не досліджувалося питання, з яких саме підстав прийнято рішення про скасування набуття громадянства ОСОБА_2, коли саме прийнято таке рішення. Відповідачем не надано доказів щодо наявності подання про започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію позивача.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли до висновку про помилковість посилань відповідача, на п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону, якою встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасований, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, як на підставу для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, оскільки на момент звернення у 2010 році позивача із заявою до органів ДМС щодо надання дозволу на імміграцію, паспорт ОСОБА_2 був дійсним. Визнання в подальшому зазначеного паспорту недійсним не є підставою для скасування дозволу позивачці на імміграцію.

Суди попередніх інстанцій встановили, що з боку позивача порушення законодавства про імміграцію відсутні, а фактично порушення допущені державним органом, який прийняв рішення з порушенням процедури, встановленої чинним законодавством.

У касаційній скарзі Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, а в справі прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судові рішення прийняті з порушенням норм Кодексу адміністративного судочинства, Закону України "Про імміграцію", Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 р. № 251, Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, внаслідок чого неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідач посилається в касаційній скарзі на те, що згідно пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» - дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Крім того, відповідач зазначив, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 було скасовано обґрунтовано, а саме, відповідно до п.1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», як такий, що був виданий на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Скаржник зазначає в касаційні скарзі, що судами не враховано всіх норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, зокрема, Закону України «Про імміграцію», Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та наказу МВС України від 17.07.2012 № 626 «Про функціонування ДМС» тощо.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка