Справа № 804/9830/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 р. Справа № 804/9830/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просили: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №783-15 від 19.06.2015р. та №784-15 від 19.06.2015р.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем з порушенням норм законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не містять посилання на розрахунок податкового зобов'язання. Крім того, позивачі не згодні з сумою податкових зобов'язань, оскільки вважають, що вона завищена, а без розрахунку податкового зобов'язання неможливо переконатися, що дії відповідача щодо нарахування земельного податку є правомірними. Не отримавши розрахунку податкових зобов'язань, позивачі не мають інформації, виходячи з якої здійснювався розрахунок податкових зобов'язань (база оподаткування (нормативна грошова оцінка), період нарахування, ставка податку, та інше). Також позивачі посилалися на те, що відповідачем не підтверджено належними документальними доказами використану ним при розрахунку зобов'язань, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, нормативно грошову оцінку земельної ділянки. До того ж, при нарахуванні земельного податку відповідачем не дотримано принципу пропорційності нарахування земельного податку, встановленого п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України, оскільки будинок, в якому знаходиться належне позивачам на праві спільної власності нежитлове приміщення, є дев'ятиповерховим і всі власники житлових та нежитлових приміщень у такому багатоповерховому будинку фактично є його співвласниками та співкористувачами земельної ділянки, на якій він розташований.
Позивачі про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте у судове засідання їх представник не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідач адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначав, що під час формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку із чим вищевказані рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.
Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, а також на строки розгляду адміністративних справ, встановлені ст.122 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи, згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом спадкоємцями 1/2 частини нерухомого майна - магазин продовольчих товарів - приміщення №37, загальною площею 49,7кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2).
19 червня 2015 року Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області сформовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №783-15, яким ОСОБА_1 нараховано грошові зобов'язання з земельного податку у розмірі 317,90грн., та №784-15, яким ОСОБА_2 нараховано грошові зобов'язання з земельного податку у розмірі 317,90грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення отримані позивачами 04 серпня 2015 року.
Вважаючи ці податкові повідомлення-рішення протиправними, позивачі звернулися з позовом до суду про їх оскарження.
Вирішуючи означені позовні вимоги, суд зважає на наступне.
Згідно зі ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до положень ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
За правилами ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
При цьому відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що позивачі є платниками земельного податку з земельної ділянки, на якій розташоване належне їм на праві власності нежиле приміщення у рівнозначній долі.
Так, ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до пп.271.1.1 та пп.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п.272. ст.272 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.
Відповідно до ст. 20 цього ж Закону за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Відповідно до абз.2 п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Податкового кодексу України базою оподаткування визначаються конкретні вартісні фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.
Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, суд зазначає, що документом, що підтверджує базу оподаткування при нарахуванні земельного податку та відповідає вимогам ст. 23 ПК України є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Проте, як встановлено судом, всупереч вимогам законодавства контролюючий орган при визначенні податкових зобов'язань з земельного податку позивачам не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що перебуває у них у користуванні, а виходив з середньозваженого розміру грошової оцінки 1 кв.м. земель різного функціонального призначення у розрізі економічно-планувальних зон.
Наведене підтверджує сам відповідач у своїх додаткових поясненнях від 21.09.2015р.
Разом з тим, з листа Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 11.11.2015р. №8-411-0.2-4315/2-15, наданого на запит відповідача, слідує, що право власності або користування земельної ділянкою по АДРЕСА_1 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013р. не зареєстровано, тому немає можливості надати відомості про нормативну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки, однак, у разі комерційного використання земельної ділянки по АДРЕСА_1, нормативна грошова оцінка 1 кв.м. цієї земельної ділянки в 2014 році складає 1793,82грн., в 2015 році - 2240,47грн.
При цьому, з наданих відповідачем на вимогу суду розрахунків сум грошових зобов'язань з земельного податку по кожному з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, видно, що контролюючим органом при обчислені грошових зобов'язань позивачів з земельного податку, визначених в оскаржуваних рішеннях, не враховано таку нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а також пропорційної частки прибудинкової території земельної ділянки, на якій розташовано майно позивачів.
Також варто зауважити на тому, що відповідачем при розрахунку земельного податку не було враховано, що кожний із позивачів згідно зі свідоцтвом про право на спадщину є співвласником нежитлового приміщення загальною площею 49,7кв.м., тобто кожному з них належить лише по 1/2 частини цього нежитлового приміщення (по 24,85кв.м.), в той час, як контролюючим органом нараховано земельний податок кожному з позивачів на площу 0,003000га (30кв.м.), при цьому жодним чином не обґрунтовано чому саме з такої площі виходив відповідач.
Отже, суд погоджується з твердженнями позивачів, що визначення земельного податку, без застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та без отримання витягів з технічної документації про таку нормативну грошову оцінку не відповідає законодавчо встановленому порядку визначення розміру земельного податку, а також приписам ст. 23 ПК України.
При цьому сума земельного податку, що має бути сплачена позивачами, складає зміст майнового права, на захист якого подано даний позов, тобто без перевірки правильності обчислення такої суми неможна стверджувати про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, виходячи з аналізу вказаних вище норм законодавства та встановлених судом обставин справи, суд погоджується з доводами позивачів про те, що нарахування земельного податку відповідач здійснив не пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться у користуванні кожного з позивачів та при нарахуванні земельного податку не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки (базу оподаткування), а відтак відсутні підстави вважати, що земельний податок нарахований вірно.
Згідно з п .п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та норми законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, та оцінивши докази надані сторонами у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем, не відповідають вимогам п. п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесені контролюючим органом на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на що, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи, кожним з позивачів при подачі адміністративного позову сплачено судовий збір по 91,35грн., що підтверджується квитанціями від 07.08.2015р. №0.0.418565750.2 та №0.0.418565015.1, тому відповідно до ч.1 ст.94 КАС України сплачений кожним з позивачів судовий збір підлягає відшкодуванню шляхом стягнення сплачених кожним з них сум з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №783-15 від 19.06.2015р. та №784-15 від 19.06.2015р.
Стягнути з Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань судові витрати у вигляді сплати судового збору на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.НОМЕР_2) у сумі 91,35грн. (дев'яносто одна гривня 35 копійок) та на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п.НОМЕР_1) у сумі 91,35грн. (дев'яносто одна гривня 35 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова