Справа № 750/2418/17
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/2418/17 Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко І.В.
Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
ПОСТАНОВА
Іменем України

12 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
07 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог в частині підстав позову просив:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 , обчислену відповідно до статті 21 Закону України N 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із січня 2016 року розміром 10740 грн. протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_1 перераховану пенсію у розмірі, що складає, відповідно: з 01.01.2016 року 12901 грн. 23 коп., з урахуванням збільшення основного розміру пенсії, як інваліду війни 2 групи на 25% (2484 грн. 33 коп.), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (429 грн. 60 коп.) та цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни (50 грн. 00 коп.); з 01.05.2016 - 12923 грн. 63 коп., з урахуванням збільшення основного розміру пенсії, як інваліду війни 2 групи на 25% (2291 грн. 76 коп.), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (452 грн. 00 коп.) та цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни (50 грн. 00 коп.); з 01.12.2016 - 12970 грн. 43 коп., з урахуванням збільшення основного розміру пенсії, як інваліду війни 2 групи на 25% (2291 грн. 76 коп.), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (498 грн. 80 коп.) та цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни (50 грн. 00 коп.), без обмежень максимальним розміром на умовах та відповідно до законодавства;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину пенсії з 01.01.2016 року;

звернути постанову суду про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, до негайного виконання;

зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова 18 травня 2017 року позов задоволено частково, а саме:

1) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 , обчислену відповідно до статті 21 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із 01.01.2016 року розміром 10740 грн.;

2) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_1 перераховану пенсію у розмірі, що складає, відповідно: з 01.01.2016 року 12901 грн 23 коп.; з 01.05.2016 року 12923 грн 63 коп; з 01.12.2016 року 12970 грн 43 коп без обмежень максимальним розміром, з урахуванням фактично отриманої пенсії.

3) в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просить суд внести зміни у постанову та задовольнити позовні вимоги в частині.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню а апеляційна скарга відповідача задоволенню у повному обсязі, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, полковник запасу ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, військовим пенсіонером Міністерства оборони України та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з 24.06.2011 року отримує пенсію по 2 групі інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби відповідно до ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

22.10.2015 року листом за вихідним № 4662/09-М2/15 та 22.12.2015р. вих. 5589/09-М2/15, на виконання вимог постанови КМУ від 13.02.2008р. № 45, Державне космічне агентство України повідомило Міністерство оборони України та Пенсійний фонд України про зміни посадових окладів військовослужбовців відряджених до Державного космічного агентства України з 01.09.2015 року таз 01.12.2015 року.

04.12.2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області направило до Чернігівського обласного військового комісаріату списки осіб, що перебивають на обліку у ГУ ПФУ та проходили військову службу на посадах у Космічному агентстві України.

23.02.2016 року Чернігівський обласний військовий комісаріат листом за вихідним №5/712с направив до Державного космічного агентства України запит про необхідність надання до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідок про розмір грошового забезпечення для нарахування пенсії військовослужбовців, що знаходяться на обліку за списком.

01.08.2016 року державне космічне агентство України листом за вихідним №3898/10-К2/16 надало до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними на 01.09.2015р. та 01.12.2015р., у тому числі довідку №61/16-2 та довідку №62/16-2 від 29.07.2016р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу - полковнику ОСОБА_1 .

20.08.2016 року Чернігівський обласний військовий комісаріат листом за вихідним №5/9180 надав до ГУ ПФУ в Чернігівській області довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

В серпні 2016 року ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснило перерахунок пенсії позивачу за довідками про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.09.2015р. та 01.12.2015р. і відповідний розрахунок доплати із жовтня 2015 року по серпень 2016 року, у зв`язку з зміною розміру пенсії, що підтверджується відповідними перерахунками (а.с. 18-20). Як зазначає позивач у поданій позовній заяві, 06.09.2016р. ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснило виплату йому пенсії у перерахованому розмірі та відповідну доплату на картковий рахунок у відділення Ощадбанку, з чого він і дізнався про проведений ГУ ПФУ перерахунок пенсії з 01.10.2015 року та з 01.01.2016 року.

18.01.2017 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про надання копій матеріалів пенсійної справи про перерахунок пенсії починаючи з 01.09.2015 року та розрахунок відповідної доплати.

01.02.2017 року ГУ ПФУ в Чернігівській області листом за вихідним №188/03/А-11 надіслало позивачу копії здійснених перерахунків розміру його пенсії після 01.09.2015 року та розрахунок доплати з якого позивач дізнався, що перерахунок та виплата пенсії здійснено ГУ ПФУ в Чернігівській області із порушенням норм чинного законодавства в частини обмеження розміру перерахованої пенсії, що належить до виплати із 01 січня 2016 року, сумою у 10740 грн.

09.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із зверненням в якому просив здійснити виплату пенсії без обмеження її розміром у 10 740 грн. та здійснити доплату невиплаченої частини пенсії із 01 січня 2016 року.

24.02.2017 року ГУ ПФУ в Чернігівській області в своєму листі за вихідним №327/03/А-12 зазначило, що у діях Управління не має порушень чинного законодавства України при проведення перерахунку та виплаті ОСОБА_1 .

Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач у своїх листах №188/03/А-11 (а.с. 23-24) та №327/03/А-12 (а.с. 26-27) не заперечує проти права позивача на перерахунок пенсії з 01.09.2015 року та відповідно до протоколів про перерахунок пенсії (а.с. 18-20) з 01.01.2016 -12901 грн. 23 коп., з урахуванням збільшення основного розміру пенсії інваліду війни на 25% (2484 грн. 33 коп.), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (429 грн. 60 коп. та цільової грошової допомоги на прожита інваліду війни(50 гри. 00 коп.); з 01.05.2016 -12923 грн., 63 коп., з урахуванням збільшення основного розміру пенсії інваліду війни на 25% (2291 грн. 76 коп), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (452 грн. 00 коп.) та цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни (50 грн. 00 коп.); з 01.12.2016-12970 грн. 43 коп, з урахуванням збільшення основного розміру пенсії інваліду війни на 25% (2291 грн. 76 коп), підвищення пенсії інваліду війни 2 групи (498 грн. 80 коп.) та цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни (50 гра 00 коп.). Розмір пенсії позивача призначений ГУ ПФУ в Чернігівській області до виплати із 01.01.2016р., складає - 10740 грн. 00 коп.

Позивач вказує, що недоплата до розміру перерахованої, але невиплаченої пенсії з урахуванням збільшення основного розміру пенсії інваліду війни на 25%, підвищення пенсії інваліду війни 2 групи та цільової грошової допомоги на прожиття, складає, відповідно: з 01.01.2016 - 2161 грн.23 коп (12901 грн.23 коп. 10740 грн. 00 коп.); з 01.05.2016 - 2183 грн. 63 коп. (12923 грн.63 коп. -10740 грн. 00 коп.); з 01.12.2016 - 2230 грн. 43 коп. (12970 грн. 43 коп. -10740 гра 00 коп).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до якого, частини п`ятою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину 7 статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Рішення Конституційного Суду України набирає чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, п. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

У Рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», також, констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України, також, зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що, згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України та, беручи до уваги, що ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) в частині визначення максимального розміру пенсії, не визнана неконституційною, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно припинив виплату пенсії позивачу, керуючись саме чинними нормами законодавства, а тому доводи позивача про обмеження виплати пенсії не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційні скарзі відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.