Справа № 826/20586/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» (далі - Уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО», що полягає у невключенні даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «БАНК КАМБІО» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 у національній валюті від 12.09.2014;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «БАНК КАМБІО» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд затвердити реєстр вкладників відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду оновленого переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до якого буде включений позивач.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року позовні вимоги до Уповноваженої особи Фонду задоволено. У задоволенні вимог до Фонду відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині про задоволення позову, Уповноважена особа Фонду оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову, якою позов задовольнити.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року було зупинено апеляційне провадження у справі та ухвалою від 13 липня 2017 року - поновлено.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2014 року між публічним акціонерним товариством «БАНК КАМБІО» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Клієнт) був укладений договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 у національній валюті (далі - Договір).

Згідно з пп. 1.1 розділу I договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок (далі - Рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно Статуту Банку, нормативно-правових актів НБУ та інших актів законодавства України.

Відповідно до пп. 4.1 розділу IV договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися наявними на рахунку коштами відповідно до режимів функціонування рахунків, встановлених НБУ в порядку, визначеному законодавством.

Підпунктом 9.1 розділу IX договору визначено, що договір вступає в силу з дня внесення готівкових коштів у касу Банку чи зарахування безготівкових коштів на рахунок, відкритий вкладнику і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків по цьому договору.

12.09.2014 на поточний рахунок позивача були зараховані грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн., які надішли від ТОВ «УМЕДО ГРУП» з призначенням платежу «поворотна безвідсоткова позика», що підтверджується меморіальним ордером № 81 від 12 вересня 2014 року.

Постановою Правління Національного Банку України від 25.09.2014 № 603/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до категорії проблемних ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 грудня 2014 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо», згідно з яким з 05 грудня 2014 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Камбіо».

За наслідками діяльності тимчасової адміністрації банку відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 46 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення Додусенка В.І. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію вказаного банку.

04 березня 2015 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення, що у зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 02 березня 2015 року № 46 про початок ліквідації ПАТ «Банк Камбіо», з 06 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку. Для отримання коштів вкладники ПАТ «Банк Камбіо» з 06 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Укрінбанк». Виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо» від 27 лютого 2015 року № 171, на підставі пункту 3 частини другої та пункту 2 частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженої протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10 лютого 2015 року № 036/15, було тимчасово обмежено здійснення ПАТ «Банк Камбіо» на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників.

Результати роботи комісії було оформлено Протоколом від 27 лютого 2015 року.

Під час перевірки комісією було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок так званого «дроблення» великого депозиту іншого клієнта.

На підставі Протоколу засідання Комісії від 27.02.2015 р. Уповноваженою особою прийнято рішення щодо тимчасового блокування коштів за рахунками фізичних осіб-вкладників ПАТ «БАНК КАМБІО» згідно переліку, та блокування у файлах «D» та «Z» Узагальненої бази даних Фонду гарантування.

Після чого відділ організації виплат Фонду відобразив блокування у файлах «D» та «Z» Узагальненої бази даних Фонду гарантування відповідно до інформації, наданої Уповноваженою особою.

Також, Уповноважена особа звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин та повідомила позивача про визнання його договору нікчемним.

Позивач звернувся до банку-агента Фонду ПАТ «УКРІНБАНК» з метою отримання відшкодування.

Проте, йому було відмовлено в отриманні відшкодування у зв'язку з тим, що він не внесений до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «БАНК КАМБІО» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

05 червня 2015 року представник позивача звернувся до Уповноваженої особи з відповідною заявою (вх. № 2724), у якій просив повідомити про причини та підстави блокування виплат позивачу.

У відповідь на вказану заяву представника позивача Уповноважена особа своїм листом від 10.06.2015 вих. № 19/3302 повідомила про те, що вбачаються підстави для визнання договору нікчемним, про що було повідомлено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В подальшому, 18 червня 2015 року представник позивача звернувся до Уповноваженої особи з заявою (вх. № 2955), у якій просив здійснити розблокування виплат позивачу та включити його до відповідного реєстру вкладників.

У відповідь на вказану заяву представника позивача, Уповноважена особа своїм листом від 08.07.2015 вих. № 19/3689 повідомила про те, що вбачаються підстави для визнання договору нікчемним, про що було повідомлено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи свої права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог до Уповноваженої особи Фонду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання відшкодування коштів за вкладом банківського рахунка за рахунок Фонду, оскільки відповідачами не надано доказів на підтвердження порушення порядку укладання договору банківського рахунка.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з невключенням позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, через визнання договору банківського рахунка нікчемним.

Відповідно до частини 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі - Закон N 4452-VI) фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 цієї статті Закону N 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом пункту 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 ст. 38 Закону N 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З матеріалів справи вбачається, що позивача не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського рахунка на підставі частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» без зазначення певного пункту.

Такий висновок пояснюється тим, що кошти на вкладний рахунок позивача надійшли внаслідок так званого «дроблення» вкладу інших клієнтів банку з метою отримання останнім відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Перевіряючи наявність підстав для такого висновку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними (банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку).

При визнанні правочинів нікчемними Уповноважена особа Фонду посилається на «дроблення» вкладу іншого вкладника.

Мотивація Уповноваженої особи Фонду щодо надання переваг може мати сенс лише стосовно «дроблення» свого вкладу іншою особою та не підтверджує наявність підстав для визнання нікчемним правочину між позивачем і банком.

При цьому, відповідачем не зазначено, які конкретно переваги надано саме позивачу при укладанні такого договору, як і не надано доказів надання цих переваг.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ» від 09.11.2009 №9 (далі - постанова Пленуму ВСУ від 09.11.2009 №9) Верховний суд роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду нікчемним в силу Закону вважає договір банківського рахунка. Нікчемність правочину Уповноважена особа Фонду обґрунтовує тим, що кошти на поточний рахунок позивача було перераховано третьою особою.

При цьому, відповідачем не враховано, що перерахування коштів на поточний рахунок є наслідком укладання договору банківського рахунка.

Тобто, нікчемність договору відповідач пов'язує з виконанням його умов.

Таке твердження є помилковим у зв'язку з тим, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У даному випадку правочин є вчиненим, оскільки на виконання його умов сторонами було вчинено дії щодо перерахування коштів та зарахування їх на рахунок позивача, що не заперечується учасниками спору.

Докази недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, договір банківського рахунка не може вважатися нікчемним в силу Закону.

При вирішенні спору слід також враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Крім цього, у п. 18 постанови Пленуму від 06.11.2009 р. N 9 Верховний Суд України звернув увагу, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України:1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В матеріалах справи відсутні вироки чи інші рішення, які б встановлювали певні факти по кримінальному провадження в межах спірних правовідносин.

Виконуючи операції з перерахунку коштів, щодо яких не існувало ніяких обмежень, банк по суті здійснював діяльність з розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку клієнта і не брав на себе зобов'язань, які могли б спричинити його неплатоспроможність або унеможливити виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для визнання правочину між позивачем та ПАТ «БАНК КАМБІО» нікчемними та приходить до висновку, що дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду, є протиправними.

З огляду на зазначене, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, стосовно якого необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Обов'язок подання додаткової інформації передбачено п. 6 розділу 3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами затверджено рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів включити позивача до Загального реєстру вкладників необхідно відмовити, оскільки вказані вимоги є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно посилання відповідачів на тимчасове обмеження виплат колегія суддів встановлено, що відповідно до протоколу комісії з перевірки вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 було запропоновано Уповноваженій особі тимчасово обмежити здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій у розрізі конкретних фізичних осіб.

Таке обмеження було встановлене на час здійснення тимчасової адміністрації. Станом на даний час банк перебуває в стадії ліквідації.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що, зважаючи на те, що відповідна перевірка, на яку посилається відповідач в обґрунтування оскаржуваної бездіяльності, триває з 2015 року, а позивача повідомлено про нікчемність правочину, ОСОБА_3 протиправно позбавлений можливості на отримання гарантованої суми відшкодування.

При вирішенні справи колегія суддів зазначає про відступ від правової позиції, викладеної у постановах Верховного суду України від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 та від 6 лютого 2016 року у справі №826/2043/15 щодо неналежність розгляду даної категорії справ в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У вищезазначеній постанові від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 Верховний суд України прийшов до висновку, що спірні правовідносини, які є подібними з даним спором, виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати кошти від імені сторони правочину, а тому, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви відступу від правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 наступні.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Суть спірних правовідносин полягає в тому, що під час дії тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду не зарахувала банківський рахунок заявника до сформованого нею переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню у зв'язку з встановленням нікчемності договору банківського вкладу.

З аналізу змісту ст.ст. 1, 4, 6 Закону № 4452-VI, зміст яких наведено вище, випливає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску у розмірі 200 000 грн.

З огляду на викладене, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Стосовно відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, згідно з якою на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Частиною 3 ст.2 даного Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду даної справи є правовідносини, врегульовані Законом України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, та, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини, які складаються між Фондом, банками та Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Відповідно, правові аспекти застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» є відмінними, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження.

Частиною 2 ст. 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що спір, предметом якого являється перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владно-управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави на відповідність законам України та іншим нормативно-правовим актам, підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 13.07.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.