Справа № 804/1690/16
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 р. Справа № 804/1690/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді:ОСОБА_1
суддів : Букіної Л.Є.; Царікової О.В.,
при секретарі: Вербному Д.С.,
представники позивача: не з'явилися,
представники відповідача: не зявилися,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -
23 березня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (далі відповідач-2) в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з урахуванням надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливої роботи, щомісячної премії та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу;
- зобовязати Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року відповідно до статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з урахуванням надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливої роботи, щомісячної премії та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, та виплатити її у повному обсязі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року та за період з 29.03.2015 року до 08.09.2015 року, відповідно до ч. 1 ст. 144 та абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд". Вказує, що у зв'язку із внесеними до законодавства України змінами, відповідно до ч.2 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів позивач мала отримувати заробітну плату, виходячи із посадового окладу, який обчислювався як 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду із застосуванням коефіцієнту 1,3. Разом з тим, відповідачі нараховували позивачу та виплачували заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 р. в меншому розмірі, що не відповідає ч.2 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2017 р. поновлено провадження у справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (суддя Сліпець Н.Є.).
20 червня 2017 року на виконання розпорядження № 1966д щодо повторного автоматизованого розподілу, справу було передано судді Голобутовському Р.З. у зв'язку із перебуванням судді Сліпець Н.Є. у відпустці з вагітності та пологах.
Державна судова адміністрація України проти позову заперечувала, посилаючись на те, що у зазначений позивачем період, Кабінетом Міністрів України не були вчинені дії по приведенню постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів від 09.03.2006 року № 268 у відповідність до абзацу 2 частини 2 статті 144 Закону України Про судоустрій та статус суддів. ДСА України не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу.
Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом надано заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити, в яких зазначено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України, тому суд може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.
У судове засідання 27.06.2017 року позивач та представники відповідачів не прибули.
Позивачем у поданому позові вказано клопотання про здійснення розгляду справи без її участі.
Відповідачі, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання своїх представників не направили, просили здійснювати розгляд справи без участі їх представників.
Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.2010 року займає посаду начальника відділу судової статистики та узагальнення судової практики Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Вказана посада віднесена до четвертої категорії посад державних службовців (відповідно до редакції Закону України Про державну службу № 3723-XII).
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
14.10.2014 року був прийнятий Закон України Про прокуратуру, пунктом 5 Прикінцевих положень якого внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів та доповнено її новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Зазначені зміни набрали чинності 26.10.2014 року.
Тобто, з 26.10.2014 року посадовий оклад позивача мав бути перерахований відповідно до вказаного вище розрахунку, виходячи з посадового окладу судді, з урахуванням застосування коефіцієнту 1,3 пропорційно посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до пятої категорії посад державних службовців.
У період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року (період, в який була чинна редакція ч. 1 ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів) позивачу виплачено заробітну плату у попередньому розмірі, без урахування наведених вище змін.
28.03.2015 року набрав чинності Закон України Про забезпечення права на справедливий суд, яким було внесено зміни до Закону України Про судоустрій і статус суддів.
Так, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів в редакції закону Про забезпечення права на справедливий суд - розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду. Посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 88-р від 24.02.2003 Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців а саме п.п. г п.п.4 п.1 посади помічника голови, помічника заступника голови, заступника керівника апарату, начальників відділів апеляційних судів віднесені до четвертої категорії посад державних службовців.
Відповідно до ч. з ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України :Про Державний бюджет України на 2015 рік у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становила - 1 218 гривень, з 1 вересня -1378 гривень.
Сторони у справі не заперечували проти того, що заробітна плата позивачу нараховувалась і виплачувалась без урахування наведених вище змін чинного законодавства.
Спір між сторонами стосується саме правомірності нарахування позивачу посадового окладу та інших складових заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом суду, без врахування положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" із змінами, внесеними Законом України Про прокуратуру, та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд.
Аналізуючи доводи наведені сторонами у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Обрана позивачем вільно праця пов'язана із проходженням ним державної служби в апараті суду.
Згідно зі ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (чинного на момент виникнення та реалізації спірних відносин), оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.
Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.
Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.
Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.
Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Тобто, держава виступивши замовником на проходження державної служби, запропонувала певні умови з оплати праці під час перебування на такій службі.
Намір держави покращити умови оплати праці державних службовців, зокрема працівників апарату суду, втілився у внесенні змін до законодавчих актів та встановленні більшого розміру посадового окладу, який має застосуватися при обчисленні таким особам заробітної плати.
При цьому, держава, прийнявши наведені вище законодавчі акти - Закон України Про прокуратуру та Закон України Про забезпечення права на справедливий суд, передбачаючи, що такі покращення умов оплати раці працівникам апарату суду потребуватимуть додаткових видатків із Державного бюджету України, зобов'язала відповідні органи державної влади у визначені строки вжити необхідних заходів для забезпечення реалізації внесених змін. Зокрема, відповідно до пункту 13 розділу ХІІІ Закону України Про прокуратуру в редакції від 14.10.2014 Кабінету Міністрів України:
1) у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону:
привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом;
2) у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної ОСОБА_1 України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою:
забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на діяльність Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини у розмірі, необхідному для забезпечення здійснення ним своїх повноважень;
забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, держава передбачила чіткі механізми можливості реалізації оплати праці працівникам апарату суду в більшому розмірі. Водночас, право позивачів на отримання заробітної плати у більшому розмірі, виходячи з нових посадових окладів, не було реалізовано через бездіяльність відповідальних за це органів державної влади з посиланням на відсутність відповідного фінансування та можливість зменшувати соціальні виплати у зв'язку із скрутним матеріальним становищем держави.
Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України у аналогічних за змістом спірних відносин у постановах від 12.07.2016 р. у справі № 820/4648/15 (номер судового рішення в ЄДРСР 58986558) та від 13.07.2016 р. у справах № 820/4653/15 (номер судового рішення в ЄДРСР 58986554), № 818/3372/15 (номер судового рішення в ЄДРСР 58986562) зроблено правовий висновок про те, що оскільки з 26.10.2014 р. по 09.09.2015 р. Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16.01.2014 №719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону №2453-VІ (у редакції з 28.03.2015 р.) не передбачено, відповідач-1 як головний розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи практику Верховного Суду України, суд відмовляє в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 8, 11, 69-71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5