Справа № 810/684/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року № 810/684/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., при секретарі судового засідання Васковець М.С., за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ВК Система» до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ВК Система» з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «НВК «ВК Система» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час взаємовідносин з ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» у період з серпня по жовтень 2015 року є необґрунтованими, а оскаржувані рішення від 30.09.2016 № та № винесені всупереч вимог чинного законодавства. Позивач зазначає, що висновок податкового органу ґрунтується на не встановленому факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами позивача. Вважає, що висновки відповідача про укладення нікчемних угод не відповідають закону та ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки господарські операції між контрагентами та позивачем мали реальний характер, що підтверджується необхідними первинними бухгалтерськими документами. Позивач стверджує, що відповідач має хибний висновок щодо неналежного оформлення товарно-транспортних накладних, оскільки до перевірки ТОВ «НВК «ВК Система» вони надавались належним чином оформлені. Позивач вважає, що він правильно визначив податкові зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, тому просив суд податкові повідомлення-рішення визнати протиправними та скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, надав письмові заперечення, в обґрунтування яких податковий орган зазначив, що вважає податкові повідомлення-рішення обґрунтованими і правомірними, оскільки при дослідженні відносин з кожним із контрагентів податковим органом під час перевірки встановлено, що до перевірки не надано належних доказів реального вчинення операції з поставки товару, з огляду на відсутність доказів щодо перевезення даного товару, його зберігання, сертифікації та прийняття товару. Також податковий орган зазначає, що виписані товарно-транспортні накладні на постачання товару від контрагентів постачальників та контрагентів покупців на адресу ТОВ «НВК «ВК Система» не можна вважати належно оформленими, так як немає можливості дослідити час прибуття та вибуття вантажу який підлягав транспортуванню та ставлять під сумнів факт перевезення товару. Також податковим органом встановлено, що операції ТОВ «НВК «ВК Система» здійснені з ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи» та ТОВ «Техобладнання» у період з серпня по жовтень 2015 року не мали реального товарного характеру, роботи не виконувались, не виявлено відповідних офісних, виробничих та/або складських приміщень, не встановлено наявність трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності, не виявлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів. В додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що надані позивачем документи не підтверджують повноту та реальність здійснення фінансово - господарських операцій з контрагентами, в цілях виконання позивачем Державного контракту. Надані сертифікати якості не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України від 15.01.2015 за № 124-19 «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» та Декрету кабінету міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» за № 46-93 від 10.02.16. Крім того, на підтвердження виконання умов Державного контракту укладеного позивачем з Міністерством оборони України від 24 листопада 2015 року за №247/1/15/80, позивачем не надано до суду розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо рівня договірної ціни продукції та Висновок. Відповідач вважає, що позивач не довів факт реальності придбання ним, зазначених у договорах матеріалів у спірних контрагентів - постачальників, та подальше використання даних матеріалів для виконання Державного контракту, у зв'язку з ненаданням повної та достовірної інформації про походження відповідної продукції, та можливості спірних контрагентів, поставити у власність позивачу визначену, договорами продукцію з наявністю усіх належних документів які мають місце при здійснення такого роду поставки, оскільки позивачем така продукція в подальшому використовувалася для виконання Державного контракту, що поставляється за оборонним замовленням.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладену позицію в письмових запереченнях та додаткових поясненнях, у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши подані документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ТОВ «НВК «ВК Система» є юридичною особою, зареєстрованою 20.02.2008 за №1 000951.

Податковим органом на підставі п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75. п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 та п. 82.2 ст. 82 ПК України, відповідно до наказу Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області від 03.08.2016 № 147 та направленнями па проведення перевірки від 03.08.2016р. №90 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВК «ВК Система» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» за період серпень-жовтень 2015 року.

За результатами вищезазначеної перевірки податковим органом складено Акт №74/10-13-14-04/35511869 від 01.09.2016 (Далі-Акт перевірки).

Згідно висновків, документальної позапланової перевірки ТОВ «НВК «ВК Система» встановлено порушення: - п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 138.1 пп.138.5.1 п. 138.5 ст.138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2128923 грн. в т.ч. за 2015 рік на суму 2128923 грн.; - п. 185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188, п. 198.2. п. 198.3. п. 198.6 ст. 198, п.200.1. п. 200.2. п.200.3 ст.200 ПК України, яке призвело до завищення суми залишку від'ємного значення, яким після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 Декларації) на суму 2365470 грн., в т.ч. за серпень 2015 року 496706 грн., за вересень 2015 року 647783,34 грн., за жовтень 1220980,67 грн.

Висновки податкового органу пов'язуються оцінкою господарських операцій позивача з ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» за період серпень-жовтень 2015 року.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що до перевірки не надано належних доказів реального вчинення операції з поставки товару. З огляду на відсутність доказів щодо перевезення цього товару, його зберігання, сертифікації та прийняття, у підприємства відсутнє право на віднесення до витрат, податкового кредиту придбання цього товару. Виписані ТТН па постачання товару від вищенаведених контрагентів постачальників та контрагентів покупців на адресу TOВ «НВК «ВК Система» не можна вважати належно оформленими, так як не має можливості дослідити час прибуття вантажу, його вибуття, можливого простою, який підлягав транспортуванню та ставлять під сумнів факт перевезення товару.

Податковим органом встановлено, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» за період серпень-жовтень 2015 року має «вигодотранспортуючі» ознаки, а ТОВ «НВК «ВК Система» ознаки «вигодоотримувача». Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має одержати економічний ефект у результаті підприємницької діяльності, але не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів господарювання, серед яких є ТОВ «НВК «ВК Система». Таким чином, взаємовідносини між ТОВ «НВК «ВК Система» - ТОВ «Техенергомаш», ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» за період серпень-жовтень 2015 року мають ознаки нереальності їх здійснення та не мали реального товарного характеру, роботи не виконувались, не виявлено відповідних офісних, виробничих або складських приміщень, не встановлено наявність трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності, не виявлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів. Такі причини можуть бути наявними, лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької діяльності, але не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів господарювання.

Таким чином, враховуючи наявну інформацію, а також вимоги норм законодавчих актів, первинні документи укладені між TOВ «НВК «ВК Система» та вищенаведеними контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями, складені всупереч вимогам діючого законодавства України, в зв'язку з чим не має можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій та немає підстав для включення TOВ «НВК «ВК Система» до складу витрат та доходів вартості придбання та реалізації товарів від вищенаведених контрагентів постачальників та контрагентів покупців.

Позивач не погодившись з висновками перевірки подав до податкового органу письмові заперечення до акту перевірки на, що відповіддю Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.09.2016, відповідно до якого було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, в розмірі 2602017 грн., в тому числі - 2365470 грн. - основного платежу, та 236547 грн. штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення-рішення № від 30.09.2016, відповідно до якого було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, в розмірі 2128923 грн. основного платежу.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач здійснив процедуру адміністративного оскарження до ГУ Державної фіскальної служби у Київській області та Державної фіскальної служби України.

Рішеннями ГУ Державної фіскальної служби у Київській області від 23.12.2016 №3150/10/10-36-10-01-04 та ДФС України від 25.01.2017 №1506/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 30.09.2016 позивач оскаржив їх, звернувшись до суду з даним позовом.

На підставі поданих документів та інших зібраних по справі доказів суд встановив наступне.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Екоенерджи» (продавець) укладено договір поставки № 20/08-2015 від 20.08.2015 на придбання товару та комплектуючих, визначені у додатку №1 (специфікація товару). На виконання даного договору сторонами оформлені дві видаткові накладні №РН-0000075 ввід 27.08.2015 та №РН-0000077 від 28.08.2015 та дві податкові накладні від 27.08.2015 №52 та від 28.08.2015 №54 та дві товарно-транспортні накладні №2708 від 27.08.2015 та №2808 від 28.08.2015. Оплата товар здійснювалась у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Екоенерджи», що підтверджується платіжним дорученням №178 від 02.09.2015.

Також позивачем з ТОВ «Екоенерджи» (продавець) укладено договір поставки № 02/09-2015 від 02.09.2015 на придбання товару та комплектуючі, визначені у додатку №1 та №2 (специфікація). На виконання даного договору сторонами оформлені вісім видаткових накладних (№РН-0000084 від 07.09.2015, №РН-0000085 від 08.09.2015, №РН-0000086 ввід 09.09.2015, №РН-0000087 від 10.09.2015, №РН-0000103 від 23.09.2015, №РН-000132 від 14.10.2015, №РН-0000134 від 15.10.2015, №РН-0000137 від 16.10.2015) вісім податкових накладних (№7 від 07.09.2015, №8 від 08.09.2015, №9 від 09.09.2015, №15 від 10.09.2015, №58 від 23.09.2015, №18 від 14.10.2015, №20 від 15.10.2015, №24 від 16.10.2015) та вісім товарно-транспортних накладних (№709 від 07.09.2015, №809 від 08.09.2015, №909 від 09.09.2015, №1009 від 10.09.2015, №2309 від 23.09.2015, №1410 від 14.10.2015, №1510 від 15.10.2015, №1610 від 16.10.2015). Оплата товар здійснювалась у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Екоенерджи», що підтверджується платіжними дорученнями №197 від 10.09.2015, №218 від 23.09.2015, №238 від 07.10.2015, №247 від 13.10.2015, №2371 від 10.12.2015.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Техобладнання» (продавець) укладено договори поставки № 17/08-2015 від 17.08.2015, №01/09-2015 від 01.09.2015 та №15/10-2015 від 15.10.2015 на придбання товарно-матеріальних цінностей відповідно до додатків №1 (специфікація) до кожного договору. На виконання даних договорів сторонами оформлені п'ять видаткових накладних (№РН-0000009 від 21.08.2015, №РН-0000010 від 25.08.2015, №РН-0000011 від 08.09.2015, №РН-0000017 від 22.10.2015, №РН-0000018 від 23.10.2015), п'ять податкових накладних (№4 від 21.08.2015, №5 від 25.08.2015, №1 від 08.09.2015, №4 від 22.10.2015, №5 від 23.10.2015) та п'ять товарно-транспортних накладних (№2108 від 21.08.2015, №2509 від 25.08.2015, №0809 від 08.09.2015, №2210 від 22.10.2015, №2310 від 23.10.2015). Оплату товар здійснювалась у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Техобладнання», що підтверджується платіжними дорученнями №177 від 02.09.2015, №198 від 10.09.2015, №2369 від 10.12.2015, №283 від 12.11.2015, №284 від 17.11.2015, №285 від 18.11.2015.

07.09.2015 позивач уклад договір поставки № 07/09-2015 ТОВ «Техенергомаш» на придбання товарно-матеріальних цінностей відповідно до додатку №1 (специфікація). На виконання даного договору сторонами оформлені три видаткові накладні (РН-0000139 від 07.09.2015, №РН-0000140 від 08.09.2015, №РН-0000141), три податкові накладні (№4 від 07.09.2015, №6 від 08.09.2015, №7 від 09.09.2015) та три товарно-транспортні накладні (№701 від 07.09.2015, №801 від 08.09.2015, №901 від 09.09.2015). Оплата товар здійснювалась у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Техенергомаш», що підтверджується платіжними дорученнями №199 від 10.09.2015, №311 від 14.12.2015.

В подальшому придбані товарно-матеріальні цінності були скомплектовані та згідно договору комісії №USE-18.4-215-D/K-13 від 08.07.2013, укладеним з Державною компанією «Укрспецекспорт», були реалізовані на експорт в Пакистан для ремонту двигунів 6ТД-1. Сторонами також складно додаткові угоди №1-7 до даного договору. На підтвердження експорту товару позивачем надано електронну вантажну митну декларацію №100250005/2015/533357 від 30.10.2015.

Позивач зазначає, що придбане у контрагентів майно використане для використання в господарській діяльності за двома напрямками для виконання робіт по виробництву техніки (виготовлення БММ МТ-ЛБ С) за замовленням Міністерства оборони України для цілей їх подальшого використання в зону АТО, а також для комплектування та подальшого постачання на експорт через спеціалізовану Державну компанію «Укрспецекспорт», що підтверджується даними бухгалтерського обліку по рахунках №281, 201, 231, 26.

Позивачем на підтвердження отримання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_2 згідно до товарно-транспортних накладних надано копію трудової книги ОСОБА_2, посадову інструкцію комірника складу від 02.01.2015.

Крім того, позивачем на підтвердження якості придбаної продукції у контрагентів надано сертифікати якості складені постачальником, будь-яких інших сертифікатів якості від виробника надано не було.

Між позивачем (виконавець) та Міністерством оборони України (замовник) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 24.11.2015 за №247/1/15/80. Даний контракт є таємним при наявності додатку №1 до даного контракту.

Зокрема, відповідно до розділу 1 даного контракту сторонами визначено «Предмет контракту».

Так, пункт 1.1. Виконавець зобов'язується виготовити і поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції, що поставляється за державним оборонним замовленням, згідно з додатком 1 до Контракту (далі - специфікація), а Замовник - прийняти через 1285 Головне військове представництво Міністерства оборони України 01010 м. Київ, вул. Московська 8 (далі - представництво замовника) та вантажоодержувача, зазначеного у специфікації, та оплатити таку продукцію.

Пункт 1.2. Підставою для укладення Контракту є основні показники державного оборонного замовлення на 2015 рік, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.02.2015 № 41-1 (зі змінами).

Пункт 1.3. Якість, комплектність і експлуатаційна документація повинні відповідати технічній документації та нормативним документам, зазначеним у специфікації.

Розділом 2 даного Контракту визначено «Вартість продукції, порядок та умови проведення розрахунків».

Пункт 2.1. Орієнтовна вартість продукції на момент укладання Контракту без урахування податку на додану вартість становить 39 865 813 (Тридцять дев'ять мільйонів вісімсот шістдесят п'ять тисяч вісімсот тринадцять) гривень 44 копійки. Податок на додану вартість становить 0 (нуль) гривень 00 копійок.

Пункт 2.2. Орієнтовна вартість продукції встановлена Сторонами під час проведення переговорів щодо укладання Контракту (протокол від ___.08.2015 р. №____) на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів (РКМ) з визначення орієнтовної ціни одиниці продукції, складених Виконавцем відповідно до вимог нормативно-правових актів з питань планування, обліку і розрахунку собівартості робіт та з урахуванням наданого представництвом замовника Висновку від 30.07.2015р. № 968 про рівень орієнтовної ціни разом з аналізом елементів витрат, складеного на підставі проведеного аналізу собівартості та трудомісткості робіт за державним оборонним замовленням та розгляду розрахунково-калькуляційних матеріалів з визначення орієнтовної ціни поставки (закупівлі) продукції за Контрактом. Орієнтовна ціна продукції зафіксована у Протоколі погодження, орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції (додаток 2 до Контракту). Орієнтовна ціна одиниці продукції є базовою для визначення вартості продукції на момент укладання Контракту та досягнення домовленостей про договірну ціну. Обсяг фінансування у 2015 році складає 20 000 000 (Двадцять мільйонів) гривень 00 копійок. Обсяг фінансування у 2016 році буде визначено після затвердження основних показників державного оборонного замовлення на 2016 рік за окремою додатковою угодою.

Пункт 2.3. Орієнтовна вартість продукції за Контрактом не може бути перевищена Виконавцем, при цьому норми витрат за статтями калькуляції та економічні показники (трудомісткість, відсотки додаткової заробітної плати, загальновиробничі, адміністративні, витрати, рівень прибутку), визначені у РКМ, не можуть бути перевищені. В обґрунтованих випадках (зміна тарифів, цін на матеріали та покупні комплектуючі вироби, систем оплати праці, мінімальної заробітної плати та інших умов, обумовлених законодавчими та нормативно-правовими актами) орієнтовна ціна продукції підлягає перегляду. Перегляд орієнтовної ціни продукції здійснюється не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення терміну поставки продукції на підставі письмового звернення однієї із Сторін. Перегляд орієнтовної ціни продукції здійснюється відповідно до спільного рішення, яке затверджується Сторонами. Зміна ціни, визначеної державним контрактом, не допускається, якщо продукцію оборонного призначення, яка є предметом державного контракту, виготовлено та прийнято представництвом замовника, що підтверджується посвідченням (актом), частково або повністю оплачено. Виконавець має право залучати за цим Контрактом співвиконавців. Залучення співвиконавців узгоджується із Замовником у письмовому вигляді. Під час узгодження Виконавець вказує номер дозволу (ліцензії) на право виконувати роботи (надавати послуги) кожним із співвиконавців, Відповідальним за результати роботи співвиконавців залишається Виконавець. Виконавець обов'язково включає до умов договору із співвиконавцями відповідні вимоги (положення) про здійснення представництвом замовника контрольних функцій (у тому числі контроль ціноутворення) та погоджує проект таких договорів з визначеними представництвами замовника шляхом їх візування.

Пункт 2.4. Замовник оплачує поставлену продукцію за договірною ціною, встановленою Сторонами та зафіксованою у Протоколі погодження договірної ціни на поставку продукції за державним оборонним замовленням. Рівень договірної ціни на продукцію перевіряється представництвом замовника шляхом аналізу собівартості продукції, первинних та зведених документів бухгалтерського обліку виконавця, трудомісткості її виготовлення та розгляду розрахунково-калькуляційних матеріалів Виконавця, складених на підставі фактичних витрат, понесених ним у процесі виконання Контракту, з складанням та наданням Замовнику відповідного висновку щодо рівня договірної ціни продукції. При визначенні цін (договірних, орієнтовних), рівень прибутку у складі ціни не може перевищувати 1 відсотка витрат Виконавця на купівлю комплектуючих виробів (напівфабрикатів), робіт (послуг) сторонніх підприємств, установ та організацій, а також 15 відсотків решти витрат у складі виробничої собівартості продукції.

Пункт 2.5. Відповідно до "Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 № 1107 (зі змінами) представництво замовника під час виготовлення продукції (у тому числі і співвиконавцями) зобов'язане здійснювати контроль за якістю продукції, своєчасною її поставкою, перевіряти і візувати РКМ щодо рівня договірних цін та здійснювати контроль за правильністю визначення витрат.

Пункт 2.6. Контроль за втрачанням Виконавцем коштів державного бюджету, що спрямовуються на виконання оборонного замовлення за Контрактом, здійснює представництво замовника.

Пункт 2.7. Відповідальність за правильність розрахунку (формування) та застосування цін на продукцію оборонного призначення за державним оборонним замовленням (у т.ч. цін на матеріали та покупні комплектувальні вироби), обґрунтування витрат на всіх етапах її виробництва покладається на керівника представництва замовника.

Пункт 2.8. Для встановлення договірної ціни продукції Виконавець у строк не пізніше ніж за 20 календарних днів до дати поставки продукції, разом з повідомленням Замовника, про готовність до здачі продукції надає представництву замовника розрахунково-калькуляційні матеріали щодо договірної ціни, складених на підставі фактичних витрат та обґрунтованих розрахунків очікуваних втрат (у тому числі витрат співвиконавців). Розрахунково-калькуляційні матеріали Виконавця та співвиконавців повинні відповідати вимогам Методичних рекомендацій з формування собівартості, продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджених наказом Мінпромполітики України від 09.07.07 № 373, діючим нормативним документам з ціноутворення та встановленим технічною документацією економічно обґрунтованим нормам матеріальних та трудових витрат на виготовлення та поставку продукції. Представництво замовника, не пізніше ніж за 10 календарних днів до терміну поставки продукції; надає Замовнику перевірені і завізовані розрахунково-калькуляційні матеріали щодо рівня договірної ціни продукції та Висновок.

Пункт 2.9. У разі коли фактичні втрати Виконавця на виготовлення продукції перевищують її орієнтовну вартість, Замовник не зобов'язаний оплачувати таке перевищення.

Пункт 2.10.Виконавець веде картку обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції. Облік втрат Виконавця може бути перевірений Замовником або представництвом замовника без втручання в господарську діяльність. Зазначені умови також стосуються договорів співвиконавців.

Пункт 2.11. Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником поставленої продукції протягом 30 банківських днів після пред'явлення Виконавцем рахунку на оплату продукції (за - умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства оборони України).

Пункт 2.12. Усі платіжні документи за Контрактом оформлюються з дотриманням вимог законодавства. Виконавець надсилає Замовнику рахунок протягом трьох календарних днів з дня затвердження вантажоодержувачем: акту прийому за формою № 4 (далі - Акт за формою № 4).

Пункт 2.13. До рахунка додаються:посвідчення представництва замовника про приймання продукції;Акт за формою № 4; повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження);видаткова накладна з печаткою вантажоодержувача та підписом посадової особи, яка отримала продукцію. На підставі зазначених документів не пізніше 5 робочих днів з дати поставки продукції Сторонами оформляється Акт приймання-передачі продукції за Контрактом, який є підставою для проведення розрахунків.

Пункт 2.14. За рішенням Замовника розрахунки за продукцію можуть здійснюватися шляхом попередньої оплати у розмірі до 80 % від вартості продукції за Контрактом (згідно з вимогами п. 27 "Порядку планування, формування, розміщення: та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464 (зі змінами - ПКМУ від 12.11.2014 № 619). Продукція поставляється (приймається Замовником з оформленням Акту приймання-передачі продукції) не пізніше строку, зазначеного у специфікації.

Пункт 2.15. Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку, наданого Виконавцем.

Пункт 2.16. У випадку перевищення суми перерахованої попередньої оплати над фактичними витратами Виконавця, на поставку продукції, останній у термін до 10 календарних днів з дати затвердження Протоколу погодження договірної ціни зобов'язаний повернути Замовнику різницю. У випадку прострочення поставки продукції на строк більше 30 календарних днів з дати поставки продукції, визначеної у специфікації. Виконавець зобов'язаний повернути Замовнику отриману, попередню оплату за вироби, поставка яких була прострочена.

На підтвердження виконання зобов'язань з поставки продукції, у тому числі для підтвердження цільового використання отриманої попередньої оплати, Виконавець повинен надати Замовнику документи, зазначені у п. 2.13 Контракту.

Розділом 3 даного Контракту визначено «Порядок та умови поставки і приймання продукції».

Пункт 3.1.Поставка Виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за Контрактом здійснюється у місці поставки на підставі видаткової накладної з оформленням вантажоодержувачем Акту за формою № 4.

Пункт 3.2. В підтвердження про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком продукції - вантажоодержувачем також виписується повідомлення-підтвердження. Вантажоодержувач надає Замовнику через Виконавця повідомлення-підтвердження на поставлену продукцію.

Пункт 3.3. Контроль за виконанням Виконавцем умов Контракту, якістю виготовленої продукції та її приймання здійснює представництво замовника у порядку, передбаченому Положенням про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 р. № 1107 і представники Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України (у разі потреби) згідно з умовами Контракту. У випадках, не передбачених Контрактом, Сторони, представництво Замовника керуються ГОСТ В 15.307-77.

Пункт 3.4. Приймання та контроль якості продукції, яка виготовляється за Контрактом здійснюється представництво замовника в порядк4у передбаченому ГОСТ В 15.307-77.Представництво замовника контролює своєчасність поставки продукції відповідно до строку, зазначеному у Контракті. Залучення співвиконавців (контрагентів) узгоджується із Замовником у письмовому вигляді. Під час узгодження Виконавець вказує номер дозволу (ліцензії) на право надання, послуг кожним із співвиконавцем (контрагентом) (якщо надання послуг передбачає, ліцензування або надання дозволу відповідно до чинного законодавства). Відповідальним за результат їх роботи залишається Виконавець. Представництво замовника здійснює контроль виконання робіт Виконавцем та організовує роботу військових представництв на підприємствах-співвиконавцях (контрагентах) з наданням їм відповідних доручень у разі залучення підприємств-співвиконавців (контрагентів). Виконавець обов'язково включає до умов договорів зі співвиконавцями (контрагентами) відповідні положення про здійснення військовими представництвами Міністерства оборони України контрольних функцій (у тому числі фактичних витрат) та погоджує проекти таких договорів з відповідними військовими представництвами Міністерства оборони України шляхом їх візування.

Пункт 3.5. Виконавець сповіщенням встановленої форми (ГОСТ В 15.307-77 додаток 4, форма 1) повідомляє представництво замовника про готовність продукції до здійснення контролю, На прийняту продукцію представництво замовника видає посвідчення, яким підтверджується відповідність продукції умовам Контракту.

Пункт 3.6. Остаточне приймання продукції та видача посвідчення представництвом замовника, підписання експлуатаційних документів (формулярів, паспортів, етикеток тощо) здійснюється виключно після затвердження. Сторонами договірної ціни на продукцію. З моменту видачі вказаного посвідчення і до відвантаження, продукція вважається прийнятою Виконавцем на відповідальне збереження без додаткової оплати.

Пункт 3.7.Прийнята представництвом замовника продукція поставляється Виконавцем відповідно до умов DDP на склад Замовника згідно з міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року та передається вантажоодержувачу за адресою, вказаною у специфікації.

Пункт 3.8. Після приймання продукції за Контрактом представництвом замовника, Виконавець відвантажує продукцію відповідно до вимог нормативних документів та технічної документації.

Пункт 3.9. Про час подачі транспортних засобів для відвантаження продукції Виконавець повідомляє представництво замовника не пізніше ніж за 24 години до початку відвантаження.

Пункт 3.10. Датою виконання Виконавцем зобов'язань щодо поставки продукції є дата підписання Сторонами Акту приймання-передачі продукції.

Розділом 4 даного Контракту визначено «Строк поставки продукції».

Пункт 4.1. Виконавець зобов'язаний виготовити та поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеному специфікацією, та надати Замовнику документи згідно пункту 2.13 Контракту.

Пункт 4.2. В обґрунтованих випадках відповідно до спільного рішення Сторони: мають право коригувати строк поставки і приймання продукції не пізніше ніж за 7 календарних днів до його закінчення шляхом внесення змін до Контракту.

Розділом 5 даного Контракту визначено «Гарантійні зобов'язання».

Пункт 5.1. Виконавець гарантує відповідність продукції технічній документації та нормативним документам, зазначеним у специфікації, здійснює її гарантійне обслуговування і ремонт. Рекламаційна робота ведеться у порядку, визначеному у ГОСТ В 15.703-78.

Пункт 5.2. Гарантійний строк продукції вказаний у експлуатаційній документації повинен відповідати вимогам технічних умов.

Пункт 5.3. Виконавець бере на себе зобов'язання протягом гарантійного строку на об'єкті Замовника, що здійснює експлуатацію продукції (на території України) усунути виявлені дефекти у погоджений сторонами строк - 30 календарних днів після письмового повідомлення Замовника, у разі, коли дефекти не є наслідком порушення правил експлуатації або зберігання продукції.

Пункт 5.4. У разі коли дефекти у погоджений. Сторонами строк не усунено, Виконавець відшкодовує Замовнику завдані збитки у порядку, визначеному у п. 7.2 Контракту.

Позивачем на підтвердження виконання умов Державного контракту, до суду надано акти проведення вхідного контролю, які складені комісією ТОВ «НВК «ВК Система» на підтвердження додаткового контролю якості продукції. Позивачем також надано акт №1 приймання - передачі продукції БММ МТ-ЛБ С.

На підтвердження реалізації даного державного контракту на вимогу суду позивачем не надано свідоцтво про визнання відповідності, розрахунково-калькуляційні матеріали з визначення орієнтованої ціни одиниці продукції та відповідні висновки до нього, протоколи погодження орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції, картку обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції, посвідчення представництва замовника про приймання продукції, Акт за формою № 4, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження), декларації відповідності, а до справи долучено тільки копії вищезазначених документів.

При дослідженні наданих позивачем сертифікатів якості товару, судом встановлено, що вони виписані контрагентами ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш» позивача. Вони не містять інформації про орган сертифікації який уповноважений на видачу таких документів відповідно до чинного законодавства України, інформацію про виробника вказаної продукції, не містить інформацію ким проведено процес сертифікації даної продукції, та відсутні дані про протоколи випробувань такої продукції. Крім того, надані сертифікати мають некоректну форму оформлення самого документу, оскільки дані документи роздруковані на фірмовому бланку імені спірних контрагентів позивача, та містять підпис директора, на звичайному аркуші паперу встановленого формату, проте такі форми документів як сертифікати відповідності на продукцію, видаються із зазначення реєстраційних номерів таких сертифікатів, назву установи якою видано сертифікат, відомостей щодо протоколів випробувань на продукцію, та номер за яким такий сертифікат зареєстровано у відповідному реєстрі.

При дослідженні наданих позивачем товарно-транспортних накладних складених при отримані продукції від контрагентами ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш» судом встановлено, що деякі графи накладних не заповнені, зокрема «вид перевезень», «відпуск за довіреністю вантажоодержувача», «маса, брутто, т.», «бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника)», «транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником». Не в усіх накладних заповнені графи «вид пакування», «одиниця виміру», «ціна без ПДВ за одиницю, грн.», «кількість місць».

На підтвердження вчинення операції з поставки товару позивачем надано тільки податкові, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні. Доказів щодо перевезення товару зазначеного в додатках (специфікаціях) до договорів, його зберігання, сертифікації та прийняття у підприємства до суду не надано.

У судових засіданнях представник позивача на вимогу суду не надав витребуваних судом первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність вчинених господарських операцій з ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш», окрім досліджених судом копій договорів, специфікацій, податкових та видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

Для з'ясування зазначених обставин суд згідно з частиною п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України запропонував позивачу подати додаткові докази, а також з власної ініціативи витребував докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Так, судом від позивача додатково витребувано всі первинні бухгалтерські документи, які підтверджують реальність здійснених господарських операцій, зокрема, товарно-транспортні накладні оформлені належним чином, сертифікати якості відповідно зразка на товар, свідоцтво про визнання відповідності, розрахунково-калькуляційні матеріали з визначення орієнтованої ціни одиниці продукції та відповідні висновки до цього, протоколи погодження орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції, ліцензій (дозволи) на право виконувати роботи (надавати послуги) кожним із співвиконавців, картку обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції, посвідчення представництва замовника про приймання продукції, Акт за формою № 4, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження), декларації відповідності, акти приймання-передачі продукції, довіреності на осіб, які отримували продукцію, довіреності на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожні листи, відомості щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрація заїзду та виїзду автомобілів до позивача, документи які підтверджують місце зберігання товару, проте вказаних документів позивачем на вимогу суду не надано, у зв'язку з їх відсутністю.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, рішення про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток прийняті податковим органом у зв'язку з включенням позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість та до складу витрат сум податку на прибуток, сплачені ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» та ТОВ «Техенергомаш» у складі ціни придбаних товарів за господарськими операціями, які в дійсності не відбувались.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень податкового органу про відсутність реальності здійснення господарської операції між позивачем - ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» та ТОВ «Техенергомаш», за результатами здійснення яких податковим органом прийняті оспорюванні податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та затверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішення цієї справи залежить від доведеності суду факту реальності надання послуг по тих господарських операціях, за результатами здійснення яких податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення.

З метою встановлення факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, формування податкового кредиту та витрат, судом досліджено факт передачі та отримання товару від покупця яким є позивач до продавців - ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання» та ТОВ «Техенергомаш».

Для цього суд не одноразово витребував від позивача всі документи, які б підтверджували реальність вчинених господарських операцій із зазначеними вище контрагентами, а також надав позивачу необхідний час для надання таких доказів.

Суд бере до уваги приписи п.44.6 ст.44 ПК України, згідно з якими у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Проте, позивачем до суду не було надано належним чином оформлені товарно-транспортні накладні, а також первинних документів щодо перевезення товару, його зберігання, сертифікації та прийняття, навантаження та розвантаження товару з урахуванням його кількості та ваги, відомості щодо перевірки кількості та якості товару. Як вбачається з матеріалів справи обсяг та вага цього товару значні, проте доказів здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на вимогу суду позивачем не надано.

Надаючи оцінку наданим товарно-транспортним накладним, суд бере до уваги те, що не всі графи даних накладних заповнені, зокрема «вид перевезень», «відпуск за довіреністю вантажоодержувача», «маса, брутто, т.», «бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника)», «транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником», «вид пакування», «одиниця виміру», «ціна без ПДВ за одиницю, грн.», «кількість місць».

Судом встановлено, що позивачем надано тільки вищевказані документи, які досліджено судом. При цьому позивачем на вимогу суду у ході судового розгляду справи не надано на підтвердження реальності здійснених господарських операцій інших первинних документів, які підлягали б оформленню у разі фактичного здійснення цих операцій (зокрема, товарно-транспортні накладні оформлені належним чином, сертифікати якості відповідно зразка на товар, свідоцтво про визнання відповідності, розрахунково-калькуляційні матеріали з визначення орієнтованої ціни одиниці продукції та відповідні висновки до цього, протоколи погодження орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції, ліцензій (дозволи) на право виконувати роботи (надавати послуги) кожним із співвиконавців, картку обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції, посвідчення представництва замовника про приймання продукції, Акт за формою № 4, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження), декларації відповідності, акти приймання-передачі продукції, довіреності на осіб, які отримували продукцію, довіреності на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожні листи, відомості щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрація заїзду та виїзду автомобілів до позивача, документи які підтверджують місце зберігання товару ,відомості щодо перевірки кількості та якості товару, відомості щодо перевірки кількості та якості товару, тощо).

Суд враховує, що саме такі документи підлягали обов'язковому оформленню. При цьому суд визнає, що окремі з цих документів дійсно могли не складатися за відсутності для цього підстав, тому суд вважає, що установленим обставинам належить надавати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності.

Суд бере до уваги, що оглядом примірників одних і тих же первинних документів (договору, накладних, товарно-транспортних накладних), які спочатку надавалися позивачем податковому органу, а потім - до суду, встановлено відмінності і дописування певного тексту. При цьому представник позивача не зміг пояснити суду причини цих відмінностей.

Суд також визнає, що позивачем не в повному обсязі надано документи, які підтверджують транспортування товару та у достатній мірі відображали б процедуру виконання та суть цієї господарської операції.

Відповідно до п. 8.25, п 8.26, п. 11.9 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1995 №7, час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється з моменту, коли водій подав подорожній лист в пункті завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Завантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати.

Відповідно п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.1995 за №168/704) (далі - Положеня №88), первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

У відповідності з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363 (далі - Правила перевезень), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаних робіт.

Крім того, пп. 11.1 п. 11 Правил перевезення, визначено, що товарно-транспортні накладні і подорожні листи вантажного автомобіля являються основними документами на перевезення вантажів. Також Правилами перевезення визначаються, яким чином, в якій кількості екземплярів оформлюються товарно-транспортні накладні, ким вони підписуються.

ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох примірників. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники ТТН підписом i при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Перший примірник ТТН залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій i четвертий примірники, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби - й печаткою або штампом), передаються перевізнику.

У випадках коли немає змоги перерахувати в ТТН всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1 - 10 ТТН). У цих випадках у ТТН зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого ТТН вважається недійсною i не може використовуватися для розрахунків із замовником.

Відповідно до ст. 48 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати та пред'являти особам, уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті і в сфері безпечного дорожнього руху, документи, на основі яких здійснюються вантажні перевезення. Для водія такими документами являються: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, подорожній лист, товарно - транспортна накладна чи інший визначеній законодавчо документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином, товарно-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, застосування якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності являється обов'язковим.

Отже, отримання i реалізація товарів зі складу при використанні автоперевезень повинні підтверджуватися відповідними накладними на відпускання цінностей, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами.

Відповідно до Правил перевезень вантажів підставою для проведення розрахунків за виконані послуги є належним чином оформлені подорожні листи разом з товарно-транспортними накладними, а у випадку використання автомобіля, робота якого оплачується, виходячи з часу його роботи у замовника, тільки подорожні листи.

Перевезення вантажів супроводжується складанням товарно-транспортних накладних, квитанцій тощо, котрі оформляються відправником вантажу. Підприємство автоперевізник виписує подорожній лист.

Товарно-транспортна накладна (ТТН) оформляється окремо на кожну поїздку автомобіля і для кожного вантажоодержувача. (п. 2.4 Інструкції). Виписують її на кожну партію вантажу в чотирьох примірниках. При цьому, усі чотири екземпляри накладної завіряються підписами і печатками вантажовідправника. Перший примірник залишається у вантажовідправника і є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил. Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Суд бере до уваги, що товарно-транспортні накладні з урахуванням вказаних вище недоліків в їх оформленні не в повній мірі відображають суть цієї господарської операції.

Надаючи оцінку наданим позивачем сертифікатам якості товару суд бере до уваги те, що вони не відповідають нормативам, затвердженим чинним законодавством для оформлення такого типу документів.

Правові та організаційні засади розроблення, прийняття та застосування технічних регламентів і передбачених ними процедур оцінки відповідності продукції регулюється Законом України від 15.01.2015 за № 124-19 «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» (далі по тексту - Закон).

Так, відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону «процедури оцінки відповідності вимогам технічних регламентів застосовуються виробниками, а у випадках, в яких згідно з відповідними технічними регламентами обов'язки виробників покладаються на імпортерів або розповсюджувачів, - імпортерами або розповсюджувачами».

Окрім того, правові та економічні основи систем стандартизації та сертифікації, встановлення організаційної форми їх функціонування на території України регулюється Декретом кабінету міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» за № 46-93 від 10.02.16 (далі по тексту - Декрет).

Так, згідно пункту 1 статті 14-1 вищезазначеного Декрету «сертифікати відповідності та свідоцтва про визнання відповідності реєструються в Реєстрі на підставі прийнятого органами із сертифікації рішення про видачу сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності.

Згідно п. 3. статті 14-1 Декрету органи із сертифікації присвоюють виданим ними сертифікатам відповідності та свідоцтвам про визнання відповідності реєстраційні номери у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання.

Суд зазначає, що в судовому засіданні представник позивача стверджував, що контрагенти позивача не є виробниками придбаної у них продукції, дійсні виробники, джерела походження та отримання вказаної продукції позивачу також не відомі. У такому випадку суд зазначає, що позивач мав можливість та обов'язок перевірити та витребувати у контрагентів декларацію відповідності на продукцію, яка ним була придбана для подальшого використання у виробництві кінцевої високотехнічної продукції на виконання державного замовлення. Проте, позивачем такого документу до суду не надано.

Декларація відповідності - документ, що підтверджує відповідність продукції діючим стандартам, нормативним документам України та сертифікованим технічним умовам виробництва. Технічний регламент - нормативно-правовий акт, що визначає характеристики продукції, способи виробництва, а також вимоги до послуг, дотримання яких є обов'язковим. Процедура декларування відповідності являє собою перелік обов'язкових дій, виконання яких є підтвердженням того, що продукція відповідає встановленим стандартам. Процедури декларування та сертифікації продукції є схожими. Єдина відмінність полягає в тому, що сертифікат відповідності посилається на українські нормативні документи, а декларація відповідності - на нормативні документи, які були розроблені (адаптовані) під європейські норми. Термін дії Декларації відповідності складає 1-3 роки. На декларації відповідності виконавчий відділ з оцінки відповідності здійснює записи з наступними реквізитами: номер та дата реєстрації декларації; інформація про реєстратора декларації; підпис керівника (заступника) ООВ, завірена печаткою ООВ; печатка ООВ.

Декларування відповідності в Україні регулюється: Законом України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності»; Технічним регламентом модулів оцінки відповідності; Вимоги до маркування національним знаком відповідності, що застосовуються в технічних регламентах; Технічними регламентами.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені законодавчі норми, придбана позивачем продукція у спірних контрагентів, має бути підтверджена належними документами підтверджуючими якість придбаної продукції, оскільки позивачем така продукція в подальшому використовувалася для виконання Державного контракту, що поставляється за оборонним замовленням.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2. статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів (робіт, послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Відповідні висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року у справах №810/5645/14 та №2а-2717/11/2670. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд зазначає, що на перевірку та до суду надано податкові накладні, в яких формально є передбачені чинним законодавством реквізити.

Разом з тим, як зазначалось судом, рішення про збільшення сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток прийняті податковим органом у зв'язку з не підтвердженням реальності здійснених господарських операцій та відсутності необхідних первинних бухгалтерських документів, а не у зв'язку з порушенням в оформленні документів.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток судом досліджено такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Суд бере до уваги, що укладеними договорами передбачалося отримання позивачем від контрагентів товарів з дотримання усіх умов та складання документів, які зазначено у договорах. Судом установлено, що позивачем надано тільки вищевказані договори, податкові накладні, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Незважаючи на неодноразові вимоги суду, позивачем не надано на підтвердження реальності здійснених господарських операцій інших первинних документів, які обов'язково підлягали б оформленню у разі фактичного здійснення цих операцій: товарно-транспортні накладні оформлені належним чином, сертифікати якості відповідно зразка на товар, свідоцтво про визнання відповідності, розрахунково-калькуляційні матеріали з визначення орієнтованої ціни одиниці продукції та відповідні висновки до цього, протоколи погодження орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції, ліцензій (дозволи) на право виконувати роботи (надавати послуги) кожним із співвиконавців, картку обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції, посвідчення представництва замовника про приймання продукції, Акт за формою № 4, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження), декларації відповідності, акти приймання-передачі продукції, довіреності на осіб, які отримували продукцію, довіреності на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожні листи, відомості щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрація заїзду та виїзду автомобілів до позивача, документи які підтверджують місце зберігання товару ,відомості щодо перевірки кількості та якості товару.

Суд бере до уваги, що про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (відображення отримання товару, послуг без їх фактичного надання тощо). Саме про це свідчить відсутність тих документів, які підлягали б оформленню у разі фактичного здійснення господарської операції.

Суд також зазначає, що позивачем не надано дозволи (ліцензії) на право продавати товарно-матеріальні цінності визначені в додатках (специфікаці) до договорів укладених між ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш» та позивачем.

Суд враховує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним саме собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам суд виходить з того, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов надання та змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

При цьому суд бере до уваги, що в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість та з податку на прибуток. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочинну, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд бере до уваги, що обов'язковість встановлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України). Проте встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку-учасників відповідної операції.

Отже, як встановлено судом, факт передачі товару від ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш» до позивача дійсно не підтверджується документально через відсутність документів, тобто господарські операції належним чином не відображено у бухгалтерському обліку позивача.

Суд визнає, що позивачем на неодноразову вимогу суду не надано всі первинні документи, які б підтверджували реальне здійснення господарських операцій з ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш»..

Відсутність товарно-транспортних накладних оформлених належним чином, сертифікатів якості відповідно зразка на товар, свідоцтв про визнання відповідності, розрахунково-калькуляційних матеріалів з визначення орієнтованої ціни одиниці продукції та відповідні висновки до цього, протоколів погодження орієнтовної ціни на поставку (закупівлю) продукції, ліцензій (дозволи) на право виконувати роботи (надавати послуги) кожним із співвиконавців, карток обліку фактичних витрат на виготовлення кожної одиниці продукції, посвідчень представництва замовника про приймання продукції, Актів за формою № 4, повідомлень-підтверджень на отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра вборони України від 29.10.2012 № 704 (далі - повідомлення-підтвердження), декларацій відповідності, актів приймання-передачі продукції, довіреностей на осіб, які отримували продукцію, довіреностей на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожніх листів, відомостей щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрації заїзду та виїзду автомобілів до позивача, документів які підтверджують місце зберігання товару, відомостей щодо перевірки кількості та якості товару є підтвердженням відсутності здійснених господарських операцій.

У зв'язку з ненаданням позивачем витребуваних додаткових доказів спір судом розв'язано на підставі наявних у справі доказів.

Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

З огляду на це, суд вважає підтвердженим висновок відповідача про те, що фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами - ТОВ «Екоенерджи», ТОВ «Техобладнання», ТОВ «Техенергомаш» не було, оскільки ці операції не підтверджено відповідними документами, обов'язковість складання яких передбачено договорами, відтак відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, збільшення відповідачем сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток є правомірними і відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 червня 2017 р.