Справа № 295/6610/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/6610/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Гумен Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, зобовязати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського за денною формою навчання -1 рік 11 місяців, календарний період проходження строкової військової служби -2 роки 16 днів, виконання обовязків судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 7 місяців 26 днів, зобовязати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді, який працює на відповідний посаді, без обмежень граничного розміру, починаючи з 21 вересня 2016 року та виплатити недоплачену різницю щомісячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, визнати протиправними дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо здійснення перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді в звязку з підвищенням суддівської винагороди з 05 січня 2017 року, зобовязати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01 грудня 2016 року з розрахунку 90 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді Апеляційного суду Житомирської області без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених сум та стягнути на користь позивача понесені судові по сплаті судового збору.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що починаючи з 03.08.1990 року по 28.10.1992 працював у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, де тимчасово виконував обовязки судді цього суду протягом 7 місяців 26 днів, а з 28 жовтня 1992 року був обраний та працював суддею, заступником голови, головою Корольовського районного суду м. Житомира. 3 квітня 2003 року постановою Верховної ради України був обраний на посаду судді Апеляційного суду Житомирської області безстроково, після чого постановою Верховної ради України від 08.09.2016 року №1515-VIII «Про звільнення суддів» та відповідним наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 року був звільнений з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку. З 22.09.2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Починаючи з 22.09.2016 року по 25.05.2017 року будь - яких повідомлень про встановлення конкретного розміру довічного грошового утримання не отримував, а на офіційне письмове звернення з цього приводу 25.05.2017 року у цей же день позивачу було надано копію письмового повідомлення за №62, згідно якого позивачу не зараховано до стажу судді календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 16 днів, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського за денною формою навчання - 1 рік 11 місяців, виконання обовязків судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська -7 місяців 26 днів та встановлено довічне грошове утримання у розмірі 86 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, замість належних 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. Копію аналогічного повідомлення позивач отримав після повторного зверенння 15.06.2017 року. Оскільки копії зазначених повідомлень про встановлення конкретного розміру довічного грошового утримання позивач отримав вперше лише 25.05.2017 року та повторно 15.06.2017 року, процесуальний строк звернення до суду з вказаним адміністративним позовом вважає не порушеними.

Такі дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач вважає неправомірними.

04.07.2017 року представником відповідача Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом, просив відмовити у його задоволені.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З 22.09.2016 року позивач перебуває на обліку в Житомирському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Листом № 62 від 19.04.2017 року позивача було повідомлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 86%, оскільки стаж роботи на посаді судді становить 23 роки 10 місяців 25 днів, що є недостатнім для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%.

Згідно довідки Апеляційного суду Житомирської області від 28.09.2016 року, станом на 21.09.2016 року (на день звільнення), стаж, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 28 років 06 місяців 06 днів.

Статтею 19 ОСОБА_2 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно зі ст.22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. ОСОБА_3 права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_3 права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України (ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України).

В силу вимог ст.126 ОСОБА_2 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_2 і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004р. №19-рп/2004 зазначено: незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_2 України також покладено в основу рішень ОСОБА_3 Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005, від 18.06.2007р. № 4-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 03.06.2013р. № 3-рп/2013.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 ОСОБА_2 України статус суддів визначається виключно законами України.

З прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. перелік посад, стаж роботи на яких підлягав зарахування до стажу роботи, що давав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, дійсно був зменшений, пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону №2453-VI від 07.07.2010 р. було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (даний пункт залишався чинним до 28.03.2015 р. - часу набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 p.).

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 ОСОБА_2 України), тому нові зміни законодавства щодо обчислення стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не можуть стосуватися його як особи, яка до набрання чинності цих змін вже набула у законний спосіб певні, гарантовані державою права, у т.ч. право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді.

Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 р., який набрав чинності з 28.03.2015 р. та змінив редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р., а також чинний зараз Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р., стосуються суддів, які на час набрання чинності зазначеними нормативними актами ще не набули права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідному розмірі.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 р. та частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 7 липня 2010 року (з урахуванням рішення ОСОБА_3 Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016р.) визначено, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. перелік посад, стаж роботи на яких підлягав зарахування до стажу роботи, що давав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, був зменшений, пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону №2453-VI від 07.07.2010р. передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (даний пункт залишався чинним до 28.03.2015 р. - часу набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 p.).

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додається, в тому числі, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Встановлено, що позивач працював в.о. судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у період з 01.09.1990 року по 25.05.1991 року, суддею (заступником та головою суду) Корольовського районного суду м. Житомира з 28.10.1992 по 29.05.2003 року, суддею Апеляційного суду Житомирської області з 30.05.2003 року по 21.09.2016 року та має відповідно стаж роботи на посаді судді.

Також матеріалами справи встановлено, що позивач, крім роботи на посаді судді, 2 роки 16 днів проходив строкову військову службу.

Крім того позивач навчався на денній формі навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а саме у Харківськму юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

До стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати 2 роки 16 днів строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, що становить 1 рік 11 днів.

Зазначена позиція кореспондується із роз'ясненнями ОСОБА_3 Суду України в рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп (абзаци 2,3 пункту 4 мотивувальної частини), відповідно до яких "набуте право не може бути скасоване, звужене". Гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях ОСОБА_3 Суду України, зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Отже, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача щодо зарахування йому до стажу роботи роботу в.о. судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 7 місяців 26 днів, половину терміну навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, період проходження військової служби - 2 роки 16 днів підлягають до задоволення.

Згідно зі статтею 8 Основного Закону в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. ОСОБА_3 Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції ОСОБА_3 Суду України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010, від 11.10.2011р. №10-рп/2011 від 08.06.2016р. №4-рп/2016).

У рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 вказано, що в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 ОСОБА_2 України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, в систему зв'язку з положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117 ОСОБА_2 України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII є чинним, неконституційним не визнавався, а тому в аспекті положень ст.19 ОСОБА_2 України є обов'язковим для врахування управлянням Пенсійного фонду України з метою реалізації наданих державою повноважень в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі передбаченого Законом.

Разом з тим, у пунктах 4 і 7 рішення №8-рп від 11.10.2005р. ОСОБА_3 Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. Згідно зі статтею 22 ОСОБА_2 України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

На неприпустимості і неконституційності скасування та зміни або встановлення нових підстав і умов надання пільг, компенсацій, гарантій та нарахування пенсій або щомісячного грошового утримання окремим категоріям громадян ОСОБА_3 Суд України неодноразово наголошував й у інших своїх рішеннях: від 20.03.2002 р. №5-рп/2002. від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004. від 18.06.2007р. №4-рп/2007. від 09.07.2007р. №6-рп/2007, від 03.06.2013р. № 3-рп/2013, від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст. 8 КАС України).

Європейський суд з прав людини у 1974 році у справі "Міллер проти Австрії" сформулював свою позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема суд зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок - і на відповідний розмір пенсійної виплати (у даному випадку - щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%).

Суд вважає, що відмова відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді не ґрунтується на ОСОБА_3 принципі верховенства права, вимогах Закону, дії закону у часі і є незаконною, а від так довічне грошове утримання позивача як судді у відставці підлягає встановленню у розмірі 90 %.

Щодо часу, з якого відповідачу необхідно провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до положень частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов,тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними,передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізнався після одержання неповних сум виплат.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 16.06.2017 року.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду, відсутність клопотання позивача про поновлення процесуального строку та поважних причин для поновлення строку, суд встановив, що позов в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 21.09.2016 року по 15.12.2016 року підлягає залишенню без розгляду.

Отже, суд присуджує здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання позивача як судді у відставці з 16.12.2016 року.

Статтею 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з огляду на часткове задоволення позовних вимог із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплату судового збору в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 17, 71, 90, 160-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії в частині позовних вимог про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання за період з 21.09.2016 року по 15.12.2016 року залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Зобовязати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського за денною формою навчання -1 рік 11 місяців, календарний період проходження строкової військової служби -2 роки 16 днів, виконання обовязків судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 7 місяців 26 днів.

Визнати протиправними дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді в звязку з підвищенням суддівської винагороди з 05 січня 2017 року.

Зобовязати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці з 16 грудня 2016 року з розрахунку 90 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді Апеляційного суду Житомирської області без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. з Житомирського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань .

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя