Справа № 804/7811/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 р. Справа № 804/7811/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» про стягнення податкового боргу,-
Державна податкова інспекція в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» про стягнення податкового боргу в сумі 16 916 698,19 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг з орендної плати за землю, який утворився внаслідок несплати у визначені законодавством строки самостійно задекларованих грошових зобов'язань, проте підприємство добровільно не сплачує заборгованість, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку.
Відповідач адміністративний позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, у яких зазначив, що 11 вересня 2015 року Господарським судом Дніпропетровської області було порушено справу №904/4592/15 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», у звязку з чим вважає вимоги податкового органу необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченнях.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод», перебуває на обліку у Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків та зборів.
30 вересня 2016 року відповідачем подано до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області уточнюючу податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки за 2015 рік, відповідно до якої самостійно визначена сума податку на рік, яка підлягає сплаті в бюджет у встановлений законом строк складає 19 224 681,12 грн.
Однак, самостійно визначені відповідачем суми орендної плати за землю за період серпень-листопад 2015 року не було сплачено у встановлений законом строк, у звязку з чим у публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» виник податковий борг на суму 5 118 359,78 грн., з яких:
- серпень 2015 року 1 279 928,17 грн.;
- вересень 2015 року 1 279 928,47 грн.;
- жовтень 2015 року 1 279 928,57 грн.;
- листопад 2015 року 1 279 928,57 грн.
Поряд із цим, 30 вересня 2016 року відповідачем подано до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звітну податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки за 2016 рік, відповідно до якої самостійно визначена сума податку на рік, яка підлягає сплаті в бюджет у встановлений законом строк складає 4 677 343,07 грн.
Однак, відповідачем самостійно визначені суми орендної плати за землю за період січень-лютий 2016 року у встановлений законом строк не було сплачено, у звязку з чим у публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» виник податковий борг на суму 4 677 343,07 грн., з яких:
- січень 2016 року 2 344 989,64 грн.;
- лютий 2016 року 2 332 354,43 грн.
Судом встановлено, що на підставі підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строків погашення узгодженого грошових зобов'язань контролюючим органом була нарахована пеню у загальному розмірі 7 120 995,34 грн.
Загальна сума грошового зобовязання публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» з орендної плати за землю станом на день розгляду справи складає 16 916 698,19 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до підпунктів16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку
Положеннями пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем в добровільному порядку в повному обсязі не було сплачено зобовязань з податку на додану вартість, які самостійно визначені платником податків у вказаних податкових деклараціях.
Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Нарахування пені розпочинається:
а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;
б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Згідно п.п. 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У відповідності до статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі.
Згідно з положеннями пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Керуючись положеннями ст. 59 Податкового кодексу України, позивачем сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 03.12.2014 року № 1343-25 на суму 1 051 042,52 грн., яка була 15 грудня 2014 року була вручена заступнику головного бухгалтера публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Податковий борг за податковою вимогою в повному обсязі сплачений не був, тому з урахуванням вищенаведеної норми нові податкові вимоги на адресу відповідача не направлялись.
У відповідності до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Таким чином, узгоджені суми податкового зобов'язання відповідача з орендної плати за землю у розмірі 16 916 698,19 грн., не сплачені відповідачем у строк, передбачений Податковим кодексом України, є податковим боргом.
За приписами частини 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.
Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Щодо посилань відповідача на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2015 року про порушення провадження у справі №904/4592/15 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» та на необхідність заявлення вимог позивача щодо стягнення з товариства податкового боргу в межах ліквідаційної процедури, суд зазначає наступне.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-ХІІ від 14.05.1992 року (далі Закон № 2343-ХІІ).
Положеннями частини 1 статті 1 Закону № 2343-ХІІ визначено, що банкрутство визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури
Відповідно до статей 1, 12 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення та введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).
Згідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 2343-XII, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута.
Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у звязку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобовязання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.
З порушенням провадження у справі про банкрутство не повязується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобовязання.
Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, то, відповідно, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.
Невиконання таких зобовязань є правопорушенням.
Тотожна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного суду України від 25.06.2011 року у справі № 21-113а11, від 26.02.2013 року у справі № 21-34а13, від 04.07.2011 року у справі № 21-144а11, від 07.05.2012 року у справі № 21-289а11, від 11.06.2012 року у справі №21-179а12 та від 01.10.2012 року у справі № 21-298а12.
Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» на момент розгляду справи не ліквідовано, тобто підприємницька діяльність товариства не припинена і у відповідача можуть виникати нові зобовязання. Відкриття ліквідаційної процедури не звільняє підприємство від обовязку сплати податків, зборів, обовязкових платежів.
Таким чином, відповідач помилково повязує порушення провадження у справі про банкрутство щодо публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» з відсутністю обовязку виконувати зобовязання перед Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо погашення податкового боргу з орендної плати за землю в загальному розмірі 16 916 698,19 грн.
Зважаючи на те, що заявлену до стягнення суму у встановлені строки відповідач не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, доказів її погашення або оскарження станом на день розгляду справи не надано, а судом самостійно на виконання вимоги статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» про стягнення податкового боргу задовольнити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1