Справа № 825/6/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/6/17 Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.,

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернулась в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просила:

визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № від 22.07.2016 форма «Д», яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, реєстраційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, визначено суму грошового зобов'язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 1 461, 52 грн. (1020, 28 грн. за податковим зобов'язанням, 255, 07 грн. за штрафними фінансовими санкціями, 186,17 грн. пені);

визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області податкове повідомлення-рішення № від 22.07.2016 року форма «Р», яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, реєстраційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» у розмірі 32 773, 66 грн. (26 218, 93 грн. за податковим зобов'язанням і 6 554, 73 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

визнати протиправним і скасувати рішення Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № від 22.07.2016 про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, реєстраційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, штрафних санкцій у розмірі 10 280, 77 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

визнати протиправним і скасувати вимогу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № Ф-000574і302 від 22.07.2016 про сплату боргу (недоїмки) Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, реєстраційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне страхування в сумі 51 403, 85 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року позов задоволено частково:

визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 22.07.2016 №№ , , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2016 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2016 № Ф- за виключенням сум валових витрат по комунальним послугам щодо об'єктів: кабінету психолога (АДРЕСА_1); магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_2); магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" (АДРЕСА_2). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат витрати за використання електроенергії щодо таких об'єктів, як кабінет психолога (за адресою: АДРЕСА_1), магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2); магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» (АДРЕСА_2).

Також, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку у Ніжинській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД 47.11 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

26 грудня 2012 року Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів у Чернігівській області ОСОБА_2 було видано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями серія НОМЕР_2 (том 1 а.с. 66).

Посадовими особами відповідача, на підставі підпункту 20.1.4, пункту 20.1, статті 20 Податкового кодексу України, відповідно до направлення від 29 червня 2016 року № 183, наказу від 17.06.2016 № 236 та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2016 року було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 19 квітня 2012 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 21.07.2016 № 654/13-НОМЕР_1 (т.1 а.с.28-40).

Як вбачається з акту, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пункту 3.3. розділу III наказу Міндоходів України від 09.09.2013 № 455 «Про затвердження Порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, на загальну суму 51 403, 85 грн., у тому числі: за 2013 рік - 8 164, 21 грн.; за 2014 рік - 15 829, 85 грн.; за 2015 рік - 27 409, 79 грн.;

пункту 167.1. статті 167, підпункту 177.1., підпункту 177.2., підпункту 177.4., підпункту 177.7., підпункту 177.9., підпункту 177.10. статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, на загальну суму 26 218, 93 грн., у тому числі: за 2013 рік - 9 020, 57 грн.; за 2014 рік - 6 995, 56 грн.; за 2015 рік - 10 202, 80 грн.;

підпункту 1.2. пункту 16-1. підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 Податкового кодексу України, Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України», який набрав чинності з 01.01.2015, що призвело до заниження податкового зобов'язання по військовому збору за 2015 рік, на загальну суму 1 020, 28 грн.

На підставі акту Ніжинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області винесено податкові повідомлення - рішення від 22.07.2016:

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 32 773, 66 грн., з них: за основним платежем - 26 218, 93 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6 554, 73 грн. (том 1 а.с. 43);

№ , яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 1 461, 52 грн., у тому числі: за основним платежем - 1020, 28 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 255,07 грн. та 186,17 грн. пені (том 1 а.с. 41).

Також, податковим органом було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2016 № , згідно з яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 10 280, 77 грн. (т.1 а.с.42) та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2016 № Ф-, згідно з якою позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 51 403, 85 грн. (том 1 а.с. 44).

Податковий орган дійшов висновку про віднесення позивачем до суми витрат витрати, що не пов'язані з веденням господарської діяльностіпідприємця.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 14.1.26, 14.1.36 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до п. 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.3, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно статті 139 ПК України не включаються до складу витрат, у тому числі:

витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення права на формування витрат, є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг та понесення витрат саме у зв'язку з отриманням товарів, робіт (послуг).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що умовами реалізації права платника на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне здійснення господарської діяльності та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 2013-2015 роки позивачем було включено до валових витрат витрати по рахункам ПАТ «Чернігівобленерго» за використання електроенергії, витрати по рахункам на постачання води КП «Ніжинського управляння водопровідно-каналізаційного господарства», витрати по рахункам на оплату природного газу від Ніжинського управління ПАТ «Чернігівгаз» та витрати на оплату праці по найманому працівнику щодо об'єктів: «кабінет психолога», магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» та павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_3".

З метою дослідження фактичного здійснення позивачем господарської діяльності та відповідно понесених нею витрат при її здійсненні необхідно досліджувати всі первинні бухгалтерські документи. При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

В судовому засіданні 20 червня 2017 року представнику позивача було запропоновано надати суду первинні документи на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності по об'єктам: «кабінет психолога», магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» та павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_3». В судове засідання 04 липня 2017 року представник позивача жодних первинних документів на підтвердження провадження позивачем господарської діяльності у зазначених вище приміщеннях не надав, при цьому пояснив, що у вказаних приміщеннях позивач зберігає певне обладнання та продукцію.

Колегія суддів приймає до уваги наявні в матеріалах справи рахунки на оплату, акти прийняття-передачі наданих послуг, платіжні доручення, договір постачання електроенергії, типовий договір на розподіл природного газу, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом тощо, разом з цим, наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що витрати з використання електроенергії, постачання води, оплату природного газу понесені позивачем саме у зв'язку зі здійсненням останньою господарської діяльності у зазначених вище об'єктах, а не внаслідок задоволення своїх особистих потреб, а тому, на думку колегії суддів, такі витрати не дають позивачу права на зменшення оподатковуваного доходу на суму зазначених вище витрат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з наявних у матеріалах справи відомостей нарахування зарплати (том 1 а.с. 196-231) неможливо встановити за яку саме роботу та на якому об'єкті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримували заробітну плату, оскільки жодних первинних документів на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності, що полягає у здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами (з залученням найманих працівників) матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про безпідставність включення позивачем до суми витрат витрати, понесені на оплату комунальних послуг частини приміщення площею 10 кв. м., що орендується ФОП ОСОБА_6 згідно договору оренди приміщення від 02.02.2013, оскільки згідно вимог податкового законодавства передумовою для віднесення зазначених сум до витрат є отримання певного доходу від здійснення господарської діяльності (у даному випадку передачі в оренду зазначеного приміщення), разом з цим за умовами зазначеного вище договору встановлено розмір орендної плати - безкоштовно.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені вище, понесені позивачем витрати пов'язані саме з провадженням останньою господарської діяльності, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" від 07.07.2014 р. № 1621, Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів, щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71 тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Враховуючи неправильність визначення позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного у податкових деклараціях про доходи за 2013-2015 роки, що полягало у його занижені, колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийнятих відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2016 № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2016 № Ф-.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - задовольнити.

Апеляційну скаргу - представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення та вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.