Справа № 825/2418/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2418/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 85 ТО від 29 листопада 2016 року "Про звільнення ОСОБА_2.";

- зобов'язати Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області;

- стягнути з ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 20.08.2009 обіймав посаду начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області; з 13.09.2012 відповідно п.5 ст.36 КЗпП України переведений до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; з 14.09.2012, відповідно до наказу № 1270, призначений на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області (трудова книжка Серії НОМЕР_1).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 "Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства" (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2016 року №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

30 листопада 2015 року Державним агентством рибного господарства України прийнято наказ № 369 "Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України", яким, крім іншого, передбачено: ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства України згідно з Додатком №1 (п.1); утворити комісії з ліквідації територіальних органів Державного агентства рибного господарства України та затвердити голів комісій (п.2), в тому числі і Комісію з ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; затвердити орієнтовний план заходів, пов'язаних із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.3); попередити начальників та заступників начальників територіальних органів про наступне вивільнення у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.4).

Позивача ознайомлено з попередженням про його подальше вивільнення від 02 грудня 2015 року, що підтверджується наказом від 30 листопада 2015 року № 369 та не заперечується позивачем.

29 листопада 2016 року згідно наказу № 85-ТО ОСОБА_2 звільнений з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області як юридичної особи публічного права відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачами не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо звільнення позивача з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для поновлення позивача на посаді.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області було утворено як територіальний орган Держрибагентства із статусом юридичної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 № 86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

В статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Отже, при ліквідації юридичної особи її права та обов'язки не переходять до іншої юридичної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 територіальні органи Держрибагентства ліквідовано.

У пункті 6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 зазначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 ліквідується не сам орган державної влади, а його територіальні органи. Крім того у постанові не зазначено кому передаються, зокрема функції Західно-Чорноморської рибоохорони оскільки у даному випадку територіальний орган виконував частину делегованих Держрибагентством функцій і в зв'язку з ліквідацією функції Чернігіврибоохорони не передаються жодному органу.

Отже, посилання ОСОБА_2 на те, що Чернігіврибоохорона реорганізується і її функції переходять до новоутвореного органу є хибним.

Відповідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чернігіврибоохорона перебуває у стані припинення у зв'язку з ліквідацією.

Відповідно до частини 5 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.

Відповідно до підпункту 11 пункту 12 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895, Голова Держрибагентства призначає на посаду за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства, звільняє з посади заступників керівників територіальних органів Держрибагентства.

Начальник Чернігівського рибоохоронного патруля призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів Чернігівського рибоохоронного патруля, державних службовців та інших працівників Чернігівського рибоохоронного патруля. Присвоює ранги державним службовцям, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників).

З огляду на зазначені нормативні акти, позивач звільнений наказом Голови Держрибагентства у повній відповідності до КЗпП.

Згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У статті 49 КЗпП України зазначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно зі статтею 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах і, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Під терміном працевлаштування працівників можна розуміти: їх переведення: (а) «на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації» або (б) «на роботу на інше підприємство, в установу, організацію», або (в) «в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією» (за частиною першою статті 32 КЗпП); їх призначення (прийняття) у відповідний орган у встановленому порядку. У статті 49-2 КЗпП України зазначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не пізніше, ніж за два місяці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідачем було повідомлено про ліквідацію Чернігіврибоохорони та подальше звільнення ОСОБА_2 (згідно законодавства в двомісячний термін після прийняття рішення про ліквідацію управління), з яким він був ознайомлений 04.01.2016.

Згідно зі статтею 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В даному випадку організація, в якій працював позивач ліквідується і перевести його на інші рівнозначні посади на тому ж підприємстві неможливо. Пропонувати йому іншу роботу в інших організаціях за місцем проживання Держрибагентство не має права. В новостворену ж організацію він може бути прийнятий лише за умови коли стане переможцем конкурсу на посаду начальника.

На адресу ОСОБА_2 Дерджрибагентством був направлений лист від 28.10.2016 № 1-12.1-16/5670-16 з пропозицією вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Державному агентстві рибного господарства України та про рішення ОСОБА_2 щодо зайняття цієї посади в вищезазначеному листі просилося проінформувати Держрибагентство.

Пункт перший частини першої статті 40 КЗпП надає право розірвати трудовий договір у випадку «ліквідації організації». Частина друга статті 40 КЗпП встановлює обмеження цього права: «Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу». Обмежувальну дію частини другої статті 40 КЗпП щодо пункту першого частини першої цієї статті (щодо права звільнення працівника при ліквідації працедавця) можна поширювати лише на випадки, коли йдеться про можливість надання іншої роботи у тій же організації (у тому ж територіальному органі Держрибагентства). При цьому, якщо на іншу роботу у тій же організації (у тому ж територіальному органі) працівника перевести неможливо, то КЗпП допускає звільнення такого працівника.

Крім того законодавство не зобов'язує у випадку ліквідації юридичної особи пропонувати працівникам роботу в іншій організації чи роботу в тій же організації, але в іншій місцевості.

Отже, у Держрибагентства відсутній обов'язок щодо працевлаштування позивача не в апараті Держрибагентства.

Окрім того, як зазначає апелянт, Держрнбагентство не узгодило його звільнення з профспілковим комітетом Чернігіврибоохорони.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до статті статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно частин першої, другої статті 15 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до ст. 32 КЗпП, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 вищезазначеного Кодексу.

Згідно п. 6 ст 36 КзПП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Колегія суддів наголошує на тому, що в даному випадку мова йде про ліквідацію Чернігіврибохорони.

Як свідчать матеріали справи, наказом Держрибагентства від 14.12.2015 №171-0 «Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад» вирішено провести конкурс на заміщення вакантних посад державних службовців Держрибагентства. Оголошення про проведення конкурсу опубліковано в газеті «Голос України» від 16.12.2015 № 237 (6241).

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про державну службу» у редакції до 01.05.2016 державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Наказом Держрибагентства від 24.03.2016 №92 «Про оголошення повторно конкурсу на заміщення вакантних посад» вирішено провести повторно конкурс на заміщення вакантних посад державних службовців Держрибагентства.

Однак позивач не скористався своїм правом щодо участі у конкурсі на заміщення вакантних посад, зокрема, посад начальника та заступника начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області.

Наказом Держрибагентства № 307 від 15.09.2016 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, зокрема, на посаду начальників та заступників начальників територіальних управлінь Державного агентства рибного господарства серед них і на посаду Чернігівського рибоохоронного патруля.

Термін подання документів було визначено до 10 жовтня 2016.

Оголошення про проведення конкурсу є публічним. Воно розміщено на офіційному веб-сайті Держрибагентства та на сайті Національного агентства з питань державної служби. Відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 р. № 169 конкурс на заміщення вакантної посади державного службовця забезпечує конституційне право рівного доступу до державної служби громадян України.

Бажаючі взяти участь у конкурсі направили до Держрибагентства свої заяви з пакетом необхідних документів для участі у конкурс на посади начальників та заступників начальників територіальних управлінь.

31.10.2016 розміщено на сайті Держрибагентства оголошення про переможця конкурсу на посаду Чернігівського рибоохоронного патруля.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. ОСОБА_2 не подавав документів на участь у вищезазначеному конкурсі, а отже, відповідно, не брав у ньому участі.

Держрибагентством визначено переможцем на зайняття вакантної посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Чернігівській області іншу особу, дану інформацію було розміщено на офіційному веб-сайті Держрибагентства.

Отже, ОСОБА_2 в своєму позові та апеляційній скарзі наполягає на порушенні своїх прав, оскільки він не був переведений на посаду начальника новоутвореного структурного підрозділу, без участі у конкурсі на зайняття відповідної посади.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представників відповідачів суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_2 слід відмовити повністю.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст.200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.07.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

ОСОБА_4