Справа № 513/1180/16-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 513/1180/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кожокар Т.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Саратського районного суду Одеської області від 28 лютого 2017 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2016 року ОСОБА_1, звернувшись до Саратського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача скласти та видати довідку про заробітну плату з 01.05.2016 державного службовця відповідної посади та рангу - начальника відділу управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючого шостий ранг державного службовця, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, та провести, починаючи з 01.05.2016 на підставі складеної довідки про заробітну плату з 01.05.2016 перерахунок призначеної пенсії у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу - начальника відділу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючого шостий ранг державного службовця;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області скласти та видати довідку про заробітну плату з 01.05.2016 державного службовця відповідної посади та рангу - начальника відділу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючого шостий ранг державного службовця, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, включивши до зазначеної довідки про заробітну плату посадовий оклад начальника відділу управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області у розмірі 3101,00 гривні, надбавку за вислугу років на державній службі працюючого державного службовця, який має вислугу років на державній службі чотирнадцять років, у розмірі 1302,42 грн., надбавку за шостий ранг державного службовця у розмірі 500,00 гривень, 1/12 розміру грошової допомоги, що виплачується при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки - 408,62 грн., всього у розмірі - 5312,04 грн.;

- зобов'язати відповідача, провести перерахунок призначеної їй пенсії з 01.05.2016 року на підставі складеної та виданої відповідачем довідки про заробітну плату державного службовця відповідної посади та рангу, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям у розмірі 5312,04 грн., та виплатити їй починаючи з 01.05.2016 року невиплачену пенсію, з урахуванням уже виплачених сум пенсії.

Постановою від 28 лютого 2017 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Саратський районний суд Одеської області відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити її адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так апелянт зазначає, про звуження її прав при прийнятті нових законів, що порушує визначене Конституцією України право на пенсійне забезпечення.

УПФУ в Саратському районі Одеської області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії трудової книжки, 27 березня 2014 року звільнена з посади начальника відділу виконання бюджету, бухгалтерського обліку та звітності управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 7-13).

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області та отримує пенсію державного службовця, призначену на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року.

Також суд першої інстанції встановив, що 27.10.2016 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про перерахунок пенсії (а.с.17), проте листом від 28 жовтня 2016 року за №3283/1, їй було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року (а.с.14-16).

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції встановив, що спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

З посиланням на приписи ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 46 Конституції України, ч.ч. 2-4 ст. 37, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, у редакції, яка була чинною до 01.01.2015 р. та у редакції, чинній з 01.01.2015 р., п.4 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року, Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, суд першої інстанції зазначив, що законодавством, а саме статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, у відповідній редакції, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку, про те в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і 01.05.2016 року воно не регламентувало ані права особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що пенсія позивачу призначена на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, а її перерахунок позивач просить здійснити за ст. 37-1 відповідного закону, яка дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року визначались умови такого перерахунку.

Проте, на час збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, та на час її звернення до відповідача із заявою щодо перерахунку її пенсії з цих підстав, законодавство змінилось. Стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, втратила чинність, а Постанову № 865 від 31.05.2000 року викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані таке право особи, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати та умов його здійснення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача на час звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, в той час як відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові цього суду від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії), не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Суд першої інстанції зазначив, що прийняття відповідачем рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача не призвело до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що право на пенсію позивач набула не на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі зовсім іншої законодавчої норми - ст. 37 цього Закону, і в даному випадку зміна редакції ст. 37-1, а в наступному втрата нею чинності, є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин суд першої інстанції врахував правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Також суд першої інстанції послався і на рішення Конституційного Суду України, який в своєму рішенні від 25 січня 2012 року за №3-рп/2012, зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визнані як Законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Отже, передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, та як наслідок про відмову у задоволенні адміністративного позву.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, та з 28.04.2014 року вона переведена на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Зазначені обставини сторонами у справі не оспорюються

Також сторонами у справі не оспорюється той факт, що 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про складання та видачу довідки про заробітну плату з 01.05.2016 року, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, відповідної посади та рангу, та про проведення з 01.05.2016 року перерахунку пенсії на підставі зазначеної довідки (а.с. 17).

За наслідками розгляду заяви про перерахунок пенсії управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області листом від 28.10.2016 року за № 3238/11 відмовило у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність законодавчо визначених підстав для проведення такого перерахунку з огляду на приписи Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Апеляційний суд зазначає, що 16.01.2003 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» № 432-IV, який набрав чинності 04.02.2003 року, відповідно до якого Закон України «Про державну службу» 1993 року доповнений ст. 37-1, якою встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Оскільки Закон України «Про державну службу» 1993 року був доповнений ст. 37-1, Постановою КМУ № 581 від 23.04.2003 року (яка втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 622 від 14.09.2016 року) була доповнена пунктом 4 Постанова КМУ № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії».

Так, пунктом 4 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії;

надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі;

премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах стосовно визначених законодавством таких виплат у відповідному державному органі, з якого особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично їй встановлені.

З 13.12.2005 року стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» 1993 року (в редакції Закону № 3108- IV від 17.11.2005 року) передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. При цьому пункт 4 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року змін не зазнав.

З 01.01.2015 року стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» 1993 року (в редакції Закону № 76-VІІІ від 28.12.2014 року), встановлювала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому пунктом 16 розділу ІІ Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року Кабінету Міністрів України був наданий місячний строк, з дня набрання чинності цим Законом, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

На виконання пункту 16 розділу ІІ Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року Кабінет Міністрів України не приймав Постанови, якою б встановлював умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» 1993 року.

10 грудня 2015 року прийнятий Закон України «Про державну службу» № 889-VIII, який в повному обсязі набрав чинності з 01 травня 2016 року, та статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 р., визнаний таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Приписи ст. 37 Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року стосуються пенсійного забезпечення (права на призначення пенсії), в той час як ст. 37-1 цього закону визначає порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, які встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року втратила чинність з 01.05.2016 року.

Постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, яка діє з 01.12.2015 року, внесені зміни до Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року, якими виключений пункт четвертий з Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року, що передбачав умови та порядок проведення перерахунку пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

З урахуванням зазначених нормативно-правових актів, перерахунок пенсій державним службовцям саме у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям був передбачений з 04.02.2003 року по 01.12.2015 року, оскільки з 01.01.2015 року по 01.12.2015 року Кабінет Міністрів України не прийняв жодної Постанови, якою б були визначені умови та порядок перерахунку пенсії державного службовця.

В період з 01.12.2015 року по 01.05.2016 року Закон України «Про державну службу» 1993 року, в ст. 37-1 закріплював саму можливість проведення перерахунку пенсії, але не визначав ні умов такого перерахунку, ні порядку проведення такого перерахунку.

З 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не передбачає для проведення перерахунку пенсії такої умови як «підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям».

Також Постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, яка діє з 01.12.2015 року, передбачено збільшення на 25 відсотків (п. 3), посадових окладів державних службовців визначених, окрім іншого, додатком № 55 Постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Оскільки з 01.12.2015 року підвищений розмір заробітної плати працюючим державним службовцям, та саме з цього часу для пенсіонерів, які одержують пенсію державного службовця, відсутня така підстава для перерахунку розміру пенсії як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, та іншого Кабінетом Міністрів України не встановлено, а з 01.05.2016 року втратила чинність норма Закону, якою задекларовано право на перерахунок пенсії державного службовця, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивачу, та про правомірність рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Також апеляційний суд зазначає, що 02 березня 2015 року був прийнятий Закон України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01 квітня 2015 року та п. 5 розділу І якого частина 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року, була замінена чотирма частинами, які встановлювали підстави для припинення виплати пенсії державного службовця, підстави для зменшення розміру пенсії яка виплачується, підстави для поновлення виплати пенсії державного службовця, призначеної за Законом України «Про державну службу» 1993 року, на період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року.

Також ці зміни встановили максимальний розмір пенсії державного службовця та те, що з 01 січня 2016 року пенсія призначена відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» 1993 року, законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, за відсутності з 01.12.2015 р. умов для проведення перерахунку пенсії державного службовця за Законом України «Про державну службу» 1993 року, враховуючи обчислення та виплату з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсій призначених за Законом України «Про державну службу» 1993 року, враховуючи відсутність в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої умови перерахунку пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, та втрату чинності з 01.05.2016 року статтею 37-1 Законом України «Про державну службу» 1993 року, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову, та правомірність дій відповідача та прийнятого ним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права при вирішення позовної вимоги щодо зобов'язання провести перерахунок пенсії.

Апеляційний суд зазначає також і про правильність вирішення судом першої інстанції такої позовної вимоги, як зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області скласти та видати довідку про заробітну плату з 01.05.2016 державного службовця відповідної посади та рангу - начальника відділу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, маючого шостий ранг державного службовця, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зазначеної позовної вимог , та відхиляючи доводи апеляційної скарги з цього приводу, апеляційний суд зазначає, що 14 лютого 2011 року Постановою Правління ПФУ № 5-1 «Про виконання рішення кружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2011 р. за N 210/18948, та яка набрала чинності 04.03.2011 року, затверджена форма довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зазначена довідка містила інформацію про нараховані:

- надбавки за звання та використання в роботі іноземної мови;

- надбавки за почесне звання "заслужений";

- доплати за роботу з таємними документами, залежно від ступеня таємності інформації;

- надбавки за науковий ступінь кандидата або доктора наук;

- премії за високу досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи;

- премії до державних, професійних світ та ювілейних дат;

- інші виплати.

До інших виплат включаються виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та ін., з яких нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

04 вересня 2013 року Постановою Правління ПФУ № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за № 1661/24193, яка набрала чинності 18.10.2013 року, затверджені:

- форма Довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- форма довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію;

- форма довідки про заробітну плату державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на посадах, з яких призначено (перераховано) пенсію.

Постановою Правління ПФУ № 15-2 від 04.07.2016 року «Про внесення змін до постанови Правління Пенсійного Фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.07.2016 року за № 1020/29150, яка набрала чинності 02.09.2016 року, виключені абзац третій і четвертий пункту 1 Постанови Правління Пенсійного Фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1, якими затверджені форми довідок «Про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію» та «Про заробітну плату державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на посадах, з яких призначено (перераховано) пенсію».

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за № 180/30048, яка набрала чинності 24 березня 2017 року, визнаної такими, що втратили чинність, постанови правління Пенсійного фонду України:

- від 14 лютого 2011 року № 5-1 «Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2011 року за № 210/18948;

- від 04 вересня 2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193;

- від 04 липня 2016 року № 15-2 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 липня 2016 року за № 1020/29150.

Водночас Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за № 180/30048, яка набрала чинності 24 березня 2017 року, затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», а саме:

- форма довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

- форма довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

- форма довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача 27 жовтня 2016 року були чинними та діяли:

1) форма довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», затверджена Постановою Правління ПФУ від 14 лютого 2011 року № 5-1 "Про виконання рішення кружного адміністративного суду міста Києва по справі N 2а-4753/09/2670", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2011 р. за N 210/18948, та яка набрала чинності 04.03.2011 року.

2) форма Довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", яка затверджена Постановою Правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за № 1661/24193, яка набрала чинності 18.10.2013 року.

Враховуючи викладене, на час звернення позивача до відповідача чинним законодавством не передбачено жодної форми довідки для перерахунку пенсії державного службовця у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, який здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії (ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року).

Апеляційний суд зазначає, що це обумовлено тим, що ст. 37-1 Закону України «Про державну службу»від 16.12.1993 року, якою передбачено такий перерахунок пенсії:

- з 01.01.2015 року діяла в новій редакції, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України (Закон України від 18.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів», який у встановленому законом порядку не був визнаний не конституційним). При цьому пунктом 16 розділу ІІ Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року Кабінету Міністрів України був наданий місячний строк, з дня набрання чинності цим Законом, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону. На виконання пункту 16 розділу ІІ Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року Кабінет Міністрів України не приймав Постанови, якою б встановлював умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» 1993 року;

- з 01 травня 2016 року втратила чинність, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який в повному обсязі набрав чинності з 01 травня 2016 року, та статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд додатково зазначає, що відповідно до п. 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 р., визнаний таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Приписи ст. 37 Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року стосуються пенсійного забезпечення (права на призначення пенсії), в той час як ст. 37-1 цього закону визначає порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, які встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог, як зобов'язання видати довідку, оскільки за приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в той час як зобов'язання відповідача видати довідку про які зазначено у позові та зверненні 27.10.2016 року, є фактично зобов'язанням видати довідку за формою, яка на час звернення втратила чинність, тобто вчинити дії які не передбачені законом.

При цьому, апеляційний суд зазначає про правильність посилання судом першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові цього суду від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії), не є підставою для застосування вже недіючих норм Законів України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Також апеляційний суд, відхиляє доводи апелянта на практику ЄСПЛ якою апелянт обґрунтовує порушення своїх прав визначених ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та з погоджується з висновками суду першої інстанції, про застосування до спірних правовідносин правової позиції Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 94, 195, п. 1 ч. 1ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець