Справа № 712/7908/17
Суддя: Токова С. Є.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №712/7908/17
Провадження2-а/712/604/17
Постанова

Іменем України

12 липня 2017 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ТОКОВА С.Є, розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_2 України він звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку. 16 вересня 2016 року головою апеляційного суду Черкаської області видано наказ № 15 про відрахування його зі штату суду. Після звільнення він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 17 вересня 2016 року йому призначено це утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

16 червня 2017 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах з заявою про перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді та визначення цього утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, зазначивши, що до стажу роботи, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді, повинен бути зарахований час роботи на посаді слідчого органів МВС України 10 років 5 місяців 19 днів та календарний період проходження строкової військової служби.

Листом відповідача від 19 червня 2017 року у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді йому відмовлено з посиланням на те, що йому правомірно нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 80% заробітної платні судді, працюючого на відповідній посаді, з врахуванням стажу роботи на посаді судді, який складає 20 років 8 місяців 26 днів.

Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязати відповідача здійснити такий перерахунок, визначивши це утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру з моменту звернення та виплатити різницю між фактично отриманою і належною до сплати сумою до моменту здійснення перерахунку.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Відповідач подав заперечення проти позову в якому просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що відповідно до ст. 135 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07.11.2015 р. позивачеві правомірно нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням його стажу роботи на посаді судді, який складає 20 років 8 місяців 26 днів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступного.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_2 України ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку.

16 вересня 2016 року головою апеляційного суду Черкаської області видано наказ № 15 про відрахування його зі штату суду.

За наслідком звернення ОСОБА_3 до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці йому призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, з 17 вересня 2016 року.

16 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді та визначення цього утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

Листом відповідача від 19 червня 2017 року позивача повідомлено про відсутність законних підстав для збільшення відсотку щомісячного довічного грошового утримання, оскільки його стаж роботи на посаді судді складає 20 років 8 місяців 26 днів, що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80%.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ОСОБА_2 України та ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції що діяла на момент виникнення цих відносин.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст. 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

В силу вимог ст. 126 ОСОБА_2 України незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_2 і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, ОСОБА_2 України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_2 України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну з позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки. При цьому пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою, щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатами багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці спірні правовідносини регулювалися ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За правилами ч. 1 ст. 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається ст. 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно ст. 131 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

В той же час, відповідно до п. 11 «Перехідних положень» Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI правовідносини щодо права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання регулювалися Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів».

Відповідно до ч.1 ст. 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обовязків за власним бажанням або у звязку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 визнано такою що не відповідає ОСОБА_2 України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у звязку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

З метою реалізації повноважень визначених ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України у п. 8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними, та є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був призначений на посаду судді Черкаського районного суду Черкаської області 22 грудня 1995 року під час дії ЗУ «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, відповідно до ч. 4 ст. 43 якого до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України зараховується також час роботи, зокрема, на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім цього відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом, половина стоку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З наявних в матеріалах справи копії трудової книжки позивача та копії розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що позивач набув достатній для відставки стаж роботи, оскільки на день звільнення має 14 років 9 місяців 9 днів стажу роботи на посаді судді Черкаського районного суду Черкаської області, 5 років 11 місяців 16 днів стажу роботи на посаді судді апеляційного суду Черкаської області, а також до стажу роботи відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII зараховується робота на посаді слідчого 10 років 5 місяців 19 днів, половина терміну навчання у вищому навчальному закладі 1 рік 11 місяців, календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 2 дні, всього станом на день звільнення 16 вересня 2016 року 35 років 1 місяць 16 днів.

Таким чином, з урахуванням роботи позивача на посаді слідчого, половини терміну навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження стокової військової служби у відповідності до наведених норм законодавства України станом на 16 вересня 2016 року загальний стаж роботи позивача, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає 35 років 1 місяць 16 днів і дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

З огляду на те, що позивач набув та реалізував своє право на відставку і звернувся до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання в період чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, суд вважає безпідставним неврахування відповідачем положень п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» цього Закону (в редакції що була чинна до 29 березня 2015 року) при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, позивач на час подання заяви про звільнення у відставку мав загальний стаж роботи, який надавав йому право на звільнення з посади судді у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, а тому призначення йому такого утримання в розмірі 80% суперечило вимогам чинного законодавства і заява позивача про здійснення перерахунку цього утримання підлягала задоволенню.

Оскільки позивачем оскаржується не призначення йому щомісячного довічного грошового утримання, а відмова відповідача у здійсненні перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання, яка мала місце 19 червня 2017 року, то визначений ч.2 ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав ним не порушено.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах здійснити такий перерахунок, збільшивши розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання до 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, з дати звернення з заявою про перерахунок 16 червня 2017 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю між фактично отриманою і належною до сплати сумою до моменту здійснення перерахунку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 22, 64,126 ОСОБА_2 України, ст.ст. 109, 138, п. 11 розділу XIII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, ст.ст. 6, 18, 99, 104, 160 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах у здійсненні перерахунку призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 16 червня 2017 року та виплатити різницю між фактично отриманою і належною до сплати сумою до моменту здійснення перерахунку.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ: