Справа № 820/4083/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 р.Справа № 820/4083/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1, представників сторін : позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Балановського О.О., Крюкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2017р. по справі № 820/4083/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів , Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України , Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі по тексту - Держпродспоживслужба, перший відповідач), Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України (далі по тексту - другий відповідач, Держветфітослужба), Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі по тексту - ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, третій відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 1042к від 04 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області з 06 липня 2016 р. у зв'язку із реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головною управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області з 06 липня 2016 року;

- зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів () поновити ОСОБА_1 з 06 липня 2016 року на роботі в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та відповідною професією (посадою), роботу за якою він виконував в Головному управлінні ветеринарної медицини в Харківській області, за переведенням з Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області;

- стягнути на користь ОСОБА_1 (паспортні дані: НОМЕР_2, виданий Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області 03.08.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період: з 06 липня 2016 року по день фактичного поновлення на посаді;

- постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді (роботі) та виплати середнього заробітку у межах стягнення за один місяць піддати негайному виконанню;

- зобов'язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів () у місячний строк з моменту набрання рішенням по справі законної сили подати звіт про виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 06 липня 2016 року на роботі у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та відповідною професією (посадою), роботу за якою він виконував в Головному управлінні ветеринарної медицини в Харківській області, за переведенням з Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2017 року по справі № 820/4083/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2017 року по справі № 820/4083/16 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем по справі не було дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України щодо персонального попередження позивача про наступне вивільнення, не дотримано процедуру звільнення позивача в частині пропонування йому вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача як працівника, що свідчить на користь висновку про недотримання відповідачами вимог трудового законодавства. Вказує, що роботодавцем позивача є Держветфітослужба України, а безпосереднім керівником і уповноваженою особою роботодавця на звільнення позивача з посади є Голова Держветфітослужби, від якого повідомлення про наступне звільнення позивач не отримував. При цьому, жодним нормативним актом або наказом Голови Держветфітослужби на позивача не було покладено зобов'язання і не було надано повноважень видати наказ і повідомити самого себе про наступне звільнення. Пояснив, що ГУ Держпродспоживслужби своїм листом від 11.05.2016 року за № 147 запропонувало позивачеві посади для працевлаштування за переведенням (начальника Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі, головного спеціаліста відділу державного контролю або відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів), що не є рівнозначними посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області, яку обіймав позивач. У зв'язку з чим, позивач відмовився від зазначених запропонованих посад, оскільки вони, до того ж, не відповідали його кваліфікації та стажу роботи. Стверджує, що у відповідності до роз'яснення Міністерства юстиції України від 22.07.2016 року «Щодо переведення на нижчу посаду» позивач міг бути призначений на посаду заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яка є нижчою за групою оплати праці, однак, рівноцінною за посадовими обов'язками тій посаді, яку обіймав позивач до звільнення, а тому повинна була пропонуватись позивачеві.

Позивач та його представник в судовому засідання вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2017 року по справі № 820/4083/16 скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову.

Представники відповідачів в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Пояснили, що постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 422 «Про оптимізацію центральних органів виконавчої влади» прийнято рішення про реорганізацію Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України у Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а постановою КМУ № 1092 від 16.12.2015 року прийнято рішення про утворення її територіальних органів. Наказом Держветфітослужби України від 16.01.2016 року № 36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фіто санітарної служби» позивача було призначено головою комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини у Харківській області та покладено на нього обов'язок провести вивільнення працівників відповідно до чинного законодавства. Головним управлінням ветеринарної медицини у Харківській області також було видано наказ від 20.01.2016 року № 10 «Про затвердження плану заходів з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області», яким передбачені заходи по вивільненню працівників Головного управління ветеринарної медицини у Харківській області, підписаний самим же позивачем. Таким чином, на думку відповідача, твердження позивача про те, що його не було попереджено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією, не відповідає дійсності. Крім того, зазначили, що на даний час Державна ветеринарна та фітосанітарна служба перебуває в стадії припинення, а ГУ ветеринарної медицини в Харківській області припинено 05.01.2017 року, що унеможливлює поновлення позивача на посаді. З посиланням на п.6 ст.2, ч.1 ст.51 Закону України «Про державну службу», стверджують, що посада, на якій працював ОСОБА_1 до звільнення - начальника ГУ ветмедицини в Харківській області - віднесена до 4 групи оплати праці, в той час як посада заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби, яку, як вважає позивач, йому повинні були запропонувати, віднесена до 5 групи оплати праці, тобто, не є рівнозначною раніше займаній посаді, а тому не могла пропонуватися позивачеві. Вказують, що позивачеві були запропоновані інші посади, однак, ОСОБА_1 від них відмовився. Враховуючи викладене, стверджує, що другий відповідач вжив усіх належних і достатніх заходів щодо повідомлення позивача за два місяці про наступне вивільнення та пропозиції іншої посади.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014р. № 442 "Про оптимізацію центральних органів виконавчої влади" прийнято рішення про реорганізацію Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України у Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» прийнято рішення про утворення її територіальних органів. Пунктом 2 вказаної постанови зазначено реорганізувати територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Відповідно до Наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 36 від 16.01.2016 року реорганізовано територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» № 260-р від 06 квітня 2016 року функції та повноваження Державної ветеринарної та фітосанітарної служби покладено на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 667 "Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів".

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 1042к від 04 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області з 06 липня 2016 року у зв'язку із реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись із вищезазначеним наказом, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним, поновлення на посаді начальника ГУ ветмедицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області, зобов'язання Держпродспоживслужби поновити ОСОБА_1 з 06 липня 2016 року на роботі в ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та відповідною професією (посадою), роботу за якою він виконував у ГУ ветмедицини в Харківській області, по переведенню з ГУ ветмедицини в Харківській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримана процедура звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, визначена статтями 40,42, 49-2 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу врегульовано Законом України "Про державну службу".

Згідно з ч. 1 ст.83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

У відповідності до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено частиною 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що передумовою для звільнення позивача другий відповідач визначив зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації, які полягали в скороченні штатної чисельності, зокрема, посади начальника Головною управління ветеринарної медицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області, яку обіймав позивач.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Разом з тим, вказаною нормою не зобов'язано власника або уповноважений ним орган пропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які він вважає рівноцінними.

Як вбачається із матеріалів справи, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області листом від 11.05.2016 року № 147 запропонувало позивачу посади на державній службі, а саме: начальника Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі; головного спеціаліста відділу державного контролю або відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарії Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (а.с.18).

Разом з тим, позивач у позовній заяві та в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій зазначив, що він відмовився від працевлаштування на вказані посади, про що свідчить також акт від 11.05.2017 року.

Щодо доводів позивача на те, що йому не було запропоновано рівнозначну посаду, а саме посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, що, на думку позивача, є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Такими чином, позивачеві могла бути запропонована лише та посада, на яку він міг бути переведений без проведення конкурсу.

Відповідно до п. 6 ст.2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України «Про державну службу» посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.

У відповідності до ч.2 ст.51 Закону України «Про державну службу» з метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

Як встановлено частиною 3 статті 51 Закону України «Про державну службу» схема посадових окладів на посадах державної служби визначається щороку Кабінетом Міністрів України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на наступний рік з урахуванням юрисдикції державних органів, а також виходячи з того, що мінімальний розмір посадового окладу групи 1 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, становить не більше семи мінімальних розмірів посадового окладу групи 9 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

Згідно із схемою посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів, затвердженою постановою КМУ від 06.04.2016 року № 292, яка була чинною на час звільнення позивача, (в редакції постанови КМУ від 05.05.2016 року № 322) посада начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області відноситься до 4 групи оплати праці як посада керівника самостійного управління, юрисдикція якого поширюється на територію однієї області. Посада заступника начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області відноситься до 5 групи оплати праці як посада заступника керівника самостійного управління, юрисдикція якого поширюється на територію однієї області.

За таких обставин, посада заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області не може розглядатися як рівнозначна посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області та, відповідно, не могла бути запропонована позивачеві у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що станом на час звільнення позивача (04.07.2016 року) посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області не була вакантною.

Так, згідно з наданою до матеріалів справи копією наказу № 212-к від 01.03.2016 року призначено ОСОБА_5 за результатами успішного стажування, з 01.03.2016 року на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, а відтак, позивач не міг бути призначений на цю посаду в порядку переведення.

Посилання позивача на штатний розпис головного управління Держпроспоживслужби в Харківській області на 2016 рік, яким передбачено 2 посади заступника начальника Головного управління колегією суддів не беруться до уваги з огляду на дату затвердження цього розпису (22.07.2016р.) в той час коли позивача було звільнено 04.07.2016 року, тобто датою яка передувала затвердженню.

З приводу доводів позивача про те, що рівнозначною для нього є також посада начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, колегія суддів вказує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1092 було утворено Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області шляхом реорганізації територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання.

За змістом пункту 4 Положення про Головне управління ветеринарної медицини в Харківській області, завданнями цього управління було, зокрема, проведення державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду за здоров'ям тварин, безпечністю та якістю всіх харчових продуктів, неїстівних продуктів тваринного походження, кормів та інших товарів, охорони території України від занесення збудників особливо небезпечних хвороб, включених до списку Міжнародного епізоотичного бюро (МЕБ) з територій інших держав та карантинних зон; здійснення державного ветеринарного-санітарного контролю та нагляду; захист населення від хвороб, спільних для тварин і людей. При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, Головне управління ветеринарної медицини в Харківській області реалізовувало повноваження Держветфітослужби України на території Харківської області.

Згідно з пунктами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, Головне управління реалізовує повноваження Держпродспоживслужби на території Харківської області, у галузі ветеринарної медицини та безпечності харчових продуктів, у сфері державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, у сферах карантину та захисту рослин, у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, у сфері здійснення державного ринкового нагляду,у сфері здійснення метрологічного нагляду, у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, у сфері насінництва і розсадництва.

З системного аналізу вказаного вбачається, що компетенція даних управлінь не є тотожною та, відповідно, обсяг повноважень керівників та заступників даних управлінь є різним, не тотожним. Вказане свідчить про те, що повноваження начальника та його заступників є значно ширшими за компетенцією Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, тобто охоплюють значно ширше коло правовідносин, ніж ті, на які розповсюджувалася компетенція Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області та повноваження начальника і його заступників.

Як зазначено у листі Держпродспоживслужби від 26.01.2017 року № 601-04-9/1255 на ім'я ОСОБА_1, вакантна посада начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області також є рівнозначною одночасно і іншим посадам керівників територіальних органів, які приєдналися до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, а саме : начальника Головного управління Держсанепідслужби в Харківській області, начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів в Харківській області, начальника Державної фітосанітарної інспекції Харківської області.

У цьому листі вказано, що окрім зазначених функцій, територіальні органи отримали нові функції - зі здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів; функції зі здійснення сертифікації насіння і садивного матеріалу, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування тощо. У зв'язку із зазначеним та з метою забезпечення рівних прав усіх керівників територіальних органів, які реорганізуються, на заняття вакантної посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області буде оголошено конкурс.

Державною службою з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 14.04.2017 року на підставі наказу № 259 було оголошено конкурс на посаду начальника Головного управління Депржпродспоживслужби в Харківській області.

Згідно з листом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 13.05.2017 року № 601-13-2/4-2/3674 переможцем вказаного конкурсу на заняття вакантної посади начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області визначено ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_1 не брав участі у вказаному конкурсі.

Враховуючи викладене, посада керівника територіального органу - Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області не могла бути запропонована працівника при переведенні до цього управління.

За визначенням, викладеним у пунктах 1 та 3 Положення про Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі останнє є територіальним органом Держпродспоживслужби, повноваження якого розповсюджуються на територію Дергачівського району Харківської області. Вказане управління здійснює завдання, покладені на Держпродспоживслужбу.

Посадові інструкції головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області та головного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарії Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області свідчать про те, що до даних посад у складі Управління безпечності харчових продуктів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області перейшла частина повноважень Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області у сфері ветеринарії.

Однак, як зазначалось вище, позивач від вищезазначених посад відмовився, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту від 11.05.2016 року (а.с.132).

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи позивача про наявність у ГУ Держпроджспоживслужби в Харківській області двох рівнозначних (рівноцінних) посад - начальника та заступника начальника Головного управління, які не були запропоновані позивачеві є хибними та не підтверджують порушення другим та третім відповідачами вимог п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та ст.49-2 КЗпП України.

З приводу тверджень позивача про недотримання відповідачами вимог ст.49-2 КЗпП України щодо нездійснення належного повідомлення про наступне вивільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наказу Держветфітослужби України 16.01.2016р. № 36 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби" позивача було призначено головою комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини у Харківській області та покладено на нього обов'язок провести вивільнення працівників відповідно до чинного законодавства (а.с.122).

На виконання зазначеного вище наказу Головним управлінням ветмедицини у Харківській області було видано наказ від 20.01.2016р. №10 "Про затвердження плану заходів з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області", яким передбачені заходи по вивільненню працівників Головного управління ветеринарної медицини у Харківській області, підписаний саме позивачем - ОСОБА_1 (а.с.123).

У цьому наказі ОСОБА_1 було зазначено, що наказ видається на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» та наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 16.01.2016 року №36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби».

Таким чином, сам позивач, видаючи та підписуючи наказ про затвердження плану заходів з реорганізації Головного управлінні ветеринарної медицини в Харківській області та покладаючи на себе контроль за виконанням цього наказу, сам був відповідальний за вжиття всіх заходів щодо реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області, у тому числі і щодо попередження працівників про наступне вивільнення.

Отже, твердження позивача про те, що його не було попереджено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією, не відповідає дійсності.

Відсутність попередження у формі окремого листа не свідчить про необізнаність позивача про реорганізацію та можливість наступного вивільнення.

Доводи позивача про те, що роботодавцем позивача є Держветфітослужба України, а безпосереднім керівником і уповноваженою особою роботодавця на призначення з посади позивача є Голова Держветфітослужби України, і саме ним повинно було бути надіслано повідомлення про наступне вивільнення, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.

Як вбачається з пояснень позивача, в обґрунтування таких тверджень позивач посилається на п.10 Положення про Головне управління ветмедицини в Харківській області, відповідно до якого начальник Головного управління призначається на посаду Головою Держветфітослужби України за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства України та головою Харківської облдержадміністрації та звільняється з посади Головою Держветфітослужби України за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства України.

Разом з тим, Голова Держветфітослужби України письмово попередив позивача про наступне вивільнення, видавши наказ від 16.01.2016 року № 36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фіто санітарної служби» та направивши його на адресу начальників Головних управлінь ветмедицини в областях.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до територіальних органів Держветіфітослужби , у т.ч. і до ГУ Держветфітослужби в Харківській області, надходив лист Дерветфітослужби України від 28.04.2016 року № 15-7-6/9308 «Щодо переведення людей та передачі державного майна», в якому зазначено, що відповідно до планів заходів з реорганізації територіальних органів Держветфітослужби передбачено було у термін до 30.04.2016 року здійснити переведення працівників, передати державне майно до відповідних територіальних органів Держпродспоживслужби та завершити процедуру реорганізації, однак, станом на 29.04.2016 року не всі зазначені заходи здійснені. У зв'язку з чим наголошено на персональній відповідальності голів комісій з реорганізації та висловлено прохання терміново вжити заходи щодо виконання доручень.

Таким чином, другий відповідач вказаним листом повторно попередив позивача, який був головою ліквідаційної комісії та одночасно працівником ГУ Держветфітослужби в Харківській області, про необхідність здійснити переведення працівників з органу, який реорганізовується, до органу-правонаступника.

Отже, доводи позивача про нездійснення другим відповідачем належного повідомлення про наступне вивільнення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачем дотримана процедура звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, визначена статтями 40, 42, 49-2 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що другий відповідач при прийнятті наказу № 1042к від 04 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ГУ ветмедицини в Харківській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Харківської області з 06 липня 2016 р. у зв'язку із реорганізацією ГУ ветмедицини в Харківській області, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом України «Про державну службу», Кодексом Законів про працю України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Враховуючи те, що ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не було встановлено протиправності наказу № 1042к від 04.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді начальника ГУ ветмедицини в Харківській області, зобов'язання Держпродспоживслужби поновити ОСОБА_1 на роботі в ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за переведенням з ГУ ветмедицини в Харківській області, та стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

При цьому, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 поновлення його на посаді ГУ ветмедицини в Харківській області не можуть бути задоволені також з огляду на те, що вказане управління, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ліквідоване 05.01.2017 року (а.с.128-129).

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2017р. по справі № 820/4083/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06.07.2017 р.