Справа № 820/2196/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06.07.2017 № 820/2196/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савчука С.С.,

представника позивача - Любич В.О.,

представника позивача - Діодорова Р.Г,

представника відповідача - не прибув,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства "Відродження" до Державного реєстратора П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Селянське (фермерське) господарство "Відродження" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення державного реєстратора П'ятої харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35205196 від 16.05.2017р.; скасувати рішення державного реєстратора П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права, індексний номер 35207785 від 16.05.2017р.

В судовому засіданні 06.07.2017 суд поставив на обговорення питання про закриття провадження по даній справі, у зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники позивача заперечували проти закриття провадження по даній справі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши думку представників позивача та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дергачівської районної ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області від 12.04.2000р. ОСОБА_4 було передано у постійне користування земельну ділянку, розташовану на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, площею 100,00 га для ведення фермерського господарства. На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видано державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 17.07.2000р., зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №3. ОСОБА_4 після отримання державного акта на право постійного користування землею створив та зареєстрував Селянське (фермерське) господарство "ВІДРОДЖЕННЯ", яке з дати свого заснування здійснювало використання вищевказаної земельної ділянки. В подальшому після проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер - НОМЕР_2 24.05.2017р. СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» стало відомо, що право постійного користування землею, яка перебувала у користуванні СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», було припинене за рішенням державного реєстратора П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича, та як зазначено в позовній заяві, було прийнято рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку за Державою.

Отже предметом розгляду в даному провадженні є скасівання рішення державного реєстратора П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича про державну реєстрацію припинення права позивача на користування вищезазначеної земельної ділянки та реєстрацію права власності на неї, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно положень частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб'єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.

Положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що є справою адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкту. У випадку якщо суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень", згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду"", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із припиненням права позивача на користування вищезазначеної земельної ділянки та реєстрацію права власності на неї, з правомірністю яких не погоджується позивач, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з цивільно-правових відносин у земельній сфері, є фактично спором про право користування та право власності на спірну земельну ділянку, а отже має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №21-41а16 від 14.06.2016.

Згідно з частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165, 186 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Селянського (фермерського) господарства "Відродження" до Державного реєстратора П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округу Харківської області Печка Олександра Сергійовича, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішень.

Роз'яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали виготовлено 11 липня 2017 року.

Суддя М.М.Панов