Справа № 204/2944/17
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/2944/17
Провадження № 2-а/204/141/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчук Полтавської області лейтенанта поліції Дейна Олени Миколаївни про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчуці лейтенанта поліції Дейна Олени Миколаївни від 11.05.2017 року серія АР №612829 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за невиконання п.8.7.3.е ПДР України за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., а справу - закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що постановою серії АР №612829 від 11.05.2017 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за порушення вимог п.8.7.3.«Е» ПДР України на підставі ч.2 ст.122 КУпАП. Дану постанову вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Посилався на те, що пункт 8.7.3.«Е» ПДР України він не порушував, оскільки діяв у відповідності до вимог ПДР, які не тільки дозволяють, а й зобов'язують водія, який виїхав на перехрестя на дозволений сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді. Зазначив, що п.8.11 ПДР України дозволяє водієві, який не може при зміні сигналу світлофора зупинити транспортний засіб у вказаному ПДР місці, не вдаючись до гальмування, продовжити рух за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Вказав, що в порушення встановленого порядку, відповідач складав постанову у своєму автомобілі, не враховуючи пояснень позивача. Крім того, відповідач порушив його права не надавши йому можливості скористатись правовою допомогою свого адвоката. Посилався на те, що у відповідача відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що ним скоєно адміністративне правопорушення, а тому вважає, що у його діях немає складу адміністративного правопорушення, у якому його визнано винним зазначеною постановою, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду письмові заперечення, згідно яких, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки нею під час патрулювання в м.Кременчуці було виявлено адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, а саме проїзд на заборонний червоний сигнал світлофору на перехресті вул.Небесної Сотні та вул.Українська. Позивача повідомили про причину зупинки та про вчинене ним правопорушення. Позивачу роз'яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, запропоновано надати письмові пояснення щодо вчиненого правопорушення. Керуючись положеннями ст.268 КУпАП, позивач надав письмові пояснення, які додані до постанови. В письмових поясненнях, позивач не зазначив, що інспектором патрульної поліції не надано можливості користуватись правовою допомогою, як це вказано в позові. Відповідачем було прийнято до уваги факт виявлення ним порушення позивачем ПДР України, письмові пояснення позивача, які не відповідали виявленим обставинам, та прийнято правомірне рішення про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП. Вважає, що вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню підлягати не може, оскільки вказане питання відповідно до ст.222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, від імені якої була розглянута справа про адміністративне правопорушення,

інспектором роти № 1 батальйону УПП у м.Кременчуці ДПП лейтенантом поліції Дейна

О.М.

Суд, вислухавши позивача, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача, оглянувши відеозапис, зроблений з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Пункт 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АР №612829 від 11.05.2017 року (арк.с.12), постановленої інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Полтавської області лейтенантом поліції Дейна Оленою Миколаївною, 11 травня 2017 року о 14 год. 12 хв. у м.Кременчуці на перехресті вул.Небесної Сотні та вул.Українська, водій транспортного засобу «Ауді 80», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 проїхав перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, проїзд на жовтий та/або червоний сигнал світлофора створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п.8.7.3 «а» Правил дорожнього руху України, зелений дозволяє рух. Зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух (п.8.7.3 «в» ПДР). Жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів (п.8.7.3 «г» ПДР.) Жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу (п.8.7.3 «д» ПДР). Червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух (п.8.7.3 «е» ПДР).

Згідно п.8.10 Правил дорожнього руху України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 стоп лінія дорожнім знаком стоп 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Якщо на перехрестях перед світлофором на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Не погоджуючись з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач у судовому засіданні вказав, що він не порушував вимоги ч.2 ст.122 КУпАП та посилався на те, що у відповідача відсутні докази того, що він здійснив проїзд перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження правомірності прийнятого рішення суб'єктом владних повноважень, в судовому засіданні був оглянутий відеозапис, зроблений з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, а також відеозапис відеореєстратора з транспортного засобу патрульної поліції.

Із переглянутого в судовому засіданні відеозапису, наданого інспектором вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом «Ауді 80» номерний знак НОМЕР_1, не зупинився перед перехрестям, продовжив рух та проїхав перехрестя, в той час, як для транспортних засобів з перпендикулярної дороги вже декілька секунд було ввімкнено зелене світло світлофору, тобто в момент проїзду ОСОБА_1 перехрестя, для його смуги руху, був ввімкнений заборонний сигнал світлофора.

Пунктом 12.1 ПДР передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості і руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В судовому засіданні позивач вказував, що він правил дорожнього руху не порушував, а у відповідача відсутні докази того, що він здійснив проїзд перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора.

Проте, суд критично оцінює вищезазначені посилання позивача, оскільки згідно письмових заперечень відповідача та оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 здійснював проїзд перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофору, а тому, суд дійшов висновку про необґрунтованість пояснень позивача та вважає їх такими, що не підтверджені належними доказами.

Інспектор патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому відповідач діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права та постанова винесена згідно ст.258 КУпАП.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, також стверджує, що відповідач розглянув справу не за місцем вчинення правопорушення, а зупинив його в районі будинку №3 по пров.Літературному у м.Кременчук і там же розглянув справу.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом №596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому, винесена інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчук Полтавської області лейтенанта поліції Дейна О.М. постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача є правомірною, а її зміст не суперечить нормам законодавства. Усі ствердження позивача, нічим не обґрунтовані, не підтверджуються жодним доказом, та не відповідають дійсності.

Відповідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, посилання позивача на те, що факт вчинення правопорушення не підтверджено доказами є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться докази, передбачені ст.251 КУпАП.

Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.106 КАС України, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема на підтвердження факту відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, інших обставин, на яких, відповідно до норм ч.1 ст.71 КАС України ґрунтуються вимоги позивача, на підтвердження протиправності дій інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчук Полтавської області лейтенанта поліції Дейна Олени Миколаївни, позивачем, не надано.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії АР №612829 від 11.05.2017 року винесена інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчук Полтавської області лейтенанта поліції Дейна О.М. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись Правилами дорожнього руху України, ст.ст.251, 254, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 71, 100, 104, 159, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в місті Кременчук Полтавської області лейтенанта поліції Дейна Олени Миколаївни про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Токар