Справа № 804/6279/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/6279/16

О К Р Е М А Д У М К А

судді Дніпропетровського апеляційного суду Панченко О.М. стосовно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року в адміністративній справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-промислова група "Формула" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-промислова група "Формула" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення

05 липня 2017 року

Справа № 804/6279/16

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати наказ відповідача "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ТПГ "Формула" №950 від 05.09.2016р.;

- визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного повідомлення позивача у проведенні документальної планової перевірки;

- скасувати рішення відповідача про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 19.09.2016р., прийнятого стосовно ТОВ "ТПГ "Формула".

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду від 05 липня 2017 року була прийнята більшістю голосів складу суду, проте я не можу погодитися з прийнятим у справі рішенням та вважаю за доцільне відповідно до положень ст.25 КАС України висловити окрему думку у цій справі.

За висновком суду першої та апеляційної інстанції відповідач, в частині дотримання строків повідомлення позивача про проведення документальної виїзної перевірки, діяв у відповідності до встановленого п.77.4 ст.77 ПК України порядку.

Проте, судами першої та апеляційної інстанції не прийнято до уваги, що положення п.77.4 ст.77 ПК України дає можливість тлумачити цю норму як на користь позивача, так і на користь відповідача.

Так, відповідно до п.77.4 ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

На мою думку, ця норма закону має тлумачитись не в буквальному сенсі, а виходячи з системного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Так, у випадку дослівного тлумачення, направлення наказу рекомендованим листом з повідомленням про вручення законодавець передбачив за 10 календарних днів до дня проведення перевірки без зазначення строку отримання наказу. В цьому випадку наказ про

проведення документальної планової перевірки може бути отриманий як за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, так і у строк менший за 10 календарних днів до дня проведення документальної планової перевірки або не отриманий платником податків взагалі до дня проведення документальної планової перевірки.

З наведених положень ПК України однозначно вбачається, що вручення під розписку наказу про проведення документальної планової перевірки повинно бути здійснено не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Положеннями п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акту суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Слід також зазначити, що приписами пп.4.1.2 п.4.1 ст.4 ПК України встановлено рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу. Тобто, застосування п.77.4 ст.77 ПК України в частині направлення наказу про проведення документальної планової перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення в тому сенсі, як це розуміє контролюючий орган, є дискримінацією позивача порівняно з іншими платниками податків, яким наказ про проведення документальної планової перевірки було надано під розписку.

Таким чином, на мою думку, положення п.77.4 ст.77 ПК України пов’язують право на проведення документальної планової перевірки платника податків саме з отриманням платником податку наказу про проведення документальної планової перевірки у строк не менше 10 календарних днів до дня її проведення, але конструкція норми була побудована з погрішністю, яка усувається через системний аналіз вказаних норм.

Таким чином, всі суперечності, які виникають при застосуванні норм ПК України повинні тлумачитися на користь платників податків.

Отже, з урахуванням того, що вручення під розписку наказу про проведення документальної планової перевірки повинно бути здійснено не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення документальної планової перевірки, то і вручення цього наказу шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням має бути здійснено в такий термін, щоб забезпечити його отримання платником податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Відповідач не заперечував доводи позивача, що копію наказу № 950 від 05.09.2016р. та повідомлення №422 від 05.09.2016 р. про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з 19.09.2016р. було отримано позивачем рекомендованим листом 14.09.2016р.

Таким чином, позивач отримав копію наказу № 950 від 05.09.2016р. у менший строк ніж за 10 днів до дня проведення перевірки, тому у відповідача не виникло права на проведення зазначеної перевірки.

Згiдно з правовою позицiєю Верховного Суду України, яка викладена в постановi вiд 24 грудня 2010 року у справi за позовом товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової iнспекцiї у Калiнiнському районi м. Донецька, третя особа - Державна податкова адмiнiстрацiя в Донецькiй областi, про скасування рiшення про застосування штрафних (фiнансових) санкцiй, платник податкiв, який вважає порушеним порядок та пiдстави призначення податкової перевiрки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осiб контролюючого органу до такої перевiрки. Якщо ж допуск до проведення перевiрки вiдбувся, в подальшому предметом розгляду в судi має бути лише суть виявлених порушень податкового та iншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згiдно з правовою позицiєю Верховного Суду України, саме на етапi допуску до перевiрки платник податкiв може поставити питання про необґрунтованiсть її призначення та проведення, реалiзувавши своє право на захист вiд безпiдставного та необґрунтованого здiйснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевiрки нiвелює правовi наслiдки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначеннi податкової перевiрки.

Рішення відповідача від 19.09.2016р. про застосування адміністративного арешту майна позивача було прийнято на підставі пп.94.2.3. п.94.2. ст.94 ПК України. Проте, наведені обставини свідчать, що позивач правомірно не допустив відповідача до проведення перевірки, тому рішення відповідача від 19.09.2016р. про застосування адміністративного арешту майна позивача не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, приходжу до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не було дотримано вимог п.77.4 ст.77 ПК України щодо своєчасного направлення позивачу наказу на проведення перевірки з урахуванням вимог п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України.

Суддя О.М. Панченко