Справа № 807/94/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6646/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Довгої О.І., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дідик Н.С.,

представника відповідача - Рапіти О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправними дії Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо відмови в наданні йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку та зобов'язати Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України надати йому відпустку по догляду за дитиною з 03.01.2017 року до досягнення нею трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відмова відповідача у наданні йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку є протиправною, оскільки грубо порушує права і законні інтереси останнього, а саме вважає, що останнім при відмові в наданні відпустки було порушено норми Конституції України щодо відпусток, КЗпП України, Закону України "Про Державну прикордонну службу України", вимоги ст.ст. 10-1, 11 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також норми ст.ст. 18, 20 Закону України "Про відпустки".

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_2 в наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку з підстав, що така у відповідності до статті 10-1 пункту 19 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надається виключно військовослужбовцям-жінкам.

У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені позову відмовити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 13 березня 2013 року, ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії у званні сержанта. Вказаний контракт укладений на п'ять років та набрав чинності відповідно до наказу № 50-к від 29 червня 2013 року (а.с. 65).

16 травня 2015 року, позивач та громадянка України ОСОБА_3 уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та складено відповідний актовий запис за № 07 (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання в позивача та його дружини народилась донька - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виконавчого комітету Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області та здійснено актовий запис за № 50 (а.с. 20).

23 грудня 2016 року позивач з письмовим рапортом звернувся до начальника Чопського прикордонного загону щодо надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 66).

10.01. 2017 року Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України скеровано на адресу Відділу прикордонної служби "Ужгород" військовослужбовцю ОСОБА_2 листа за № 30/141 про те, що у зв'язку з особливою суспільно-політичною обстановкою, Указом Президента України від 17 березня 2014 року за №303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України за № 1126-VII від 17 березня 2014 року, Указом Президента України від 06 травня 2014 року за № 454/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України за № 1240-VII від 06 травня 2014 року, Указом Президента України від 21 червня 2014 року за № 607/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України за № 1595-VII від 22 липня 2014 року та Указом Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", в Україні з 17 березня 2014 року було проголошено та проведено часткову мобілізацію, яка діє та проводиться і по теперішній день. Також зазначено, що у відповідності до п. 19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям чоловікам відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в особливий період припиняється. Позивачу було відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, оскільки відсутні підстави для надання такої (а.с. 10, 11).

В подальшому, представником позивача 11 січня 2017 року та 17 січня 2017 року подавалися до Тимчасово виконуючого обов'язки начальника Чопського прикордонного загону Осадчука О.С. заяви про надання належним чином завіреної копії відповіді на рапорт його довірителя ОСОБА_2 щодо надання останньому відпустки по догляду за дитиною до досягненню нею трьох річного віку (а.с. 18).

23.01.2017 року Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було скеровано на адресу представника позивача листа за № 30/с-3, яким надано аналогічну відповідь, яка 10 січня 2017 року за №30/141 була направлена позивачеві (а.с. 47, 48).

Перевіривши правомірність висновків суду першої інстанції шляхом всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи, колегія суддів не погодилась з такими, виходячи з наступного.

Піч час судового розгляду сторони погодились з фактом існування особливого періоду в Україні, поняття якого наведено у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", а відтак в силу положень ч.3 ст. 72 КАС України такий факт не підлягає доказуванню.

Пунктом 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яким визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою (щорічні основні відпустки), шостою (курсантам… канікулярні відпустки) та дванадцятою (військовослужбовцям строкової військової служби за весь період проходження військової служби надається відпустка тривалістю 10 календарних днів) цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Пунктом 19 ст.10-1 вказаного Закону визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під вас дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв'язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв'язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Частина 5 статті 11 визначає, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров'я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Однак, ОСОБА_2 не надав жодного підтвердження факту виховання дитини без матері чи відсутності материнського піклування про дитину, ні під час звернення до керівництва прикордонного загону, а ні під час розгляду даної справи.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем - мужчиною, а його дитина жодним чином не позбавлена з боку дружини материнського догляду і піклування, позивачу було відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку правомірно, з врахуванням дії особливого періоду в Україні.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував специфіку проходження військової служби контрактними військовослужбовцями, та те, що такі правовідносини регулюються переважно спеціальними нормами, і тільки в тій частині, яка не охоплена та не врегульована спеціальними нормами застосовуються норми загальні.

Таким чином, невмотивоване та поверхневе застосування загальних норм Закону в своїй сукупності призвело до хибного тлумачення спеціальних норм «під загальні».

Аналізуючи зміст ч. 19 ст. 10-1 та ч. 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд прийшов до хибного висновку про те, що військовослужбовці - чоловіки мають абсолютно ідентичні права на відпустки як і військовослужбовці-жінки в особливий період (окрім «відпустки у зв'язку з вагітністю і пологами, яка стосуються виключно військовослужбовців - жінок у силу їх фізіології»).

Фактично, провівши аналіз норм ч. 19 ст. 10-1 та ч. 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів зазначає, що військовослужбовець - чоловік, під час дії особливого періоду, має право на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виключно у випадках, передбачених ч. 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров'я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей), оскільки при відсутності вказаних підстав, такі відпустки для військовослужбовців-чоловіків під час дії особливого періоду законом не передбачені, оскільки останні надаються виключно військовослужбовцям - жінкам, згідно ч. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв'язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Той факт, що 21,12.2016 року дружина позивача ОСОБА_3 достроково вийшла на педагогічну роботу не зобов'язує батька розірвати контракт чи припинити проходження військової служби, або йти у відпустку та займатись доглядом за малолітньою дитиною, адже фізіологічно та ментально обов'язок по догляду за малолітньою дитиною покладається на жінку - матір дитини, яка її народила, а тим більше педагога, яка покликана навчати та виховувати дітей, а не ухилятись від догляду за своєю дитиною.

Під час розгляду справи, факт виховання дитини позивача без матері взагалі не зясовувався судом не зважаючи на те, що такий має ключове та визначальне значення для повного і об'єктивного дослідження усіх обставин справи з прийняттям справедливого і обґрунтованого рішення по суті спору.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України надати позивачу відпустку по догляду за дитиною з 03 січня 2017 року до досягнення нею трирічного віку, слід зазначити, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, а відтак в цій частині позов також не підлягав до задоволення.

Отже, суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, не врахував наведені правові норми, в зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі був зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності позивачем обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - задоволити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року у справі №807/94/17 - скасувати та винести нову, якою в задоволені позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді О. І. Довга
В. З. Улицький
Повний текст судового рішення виготовлено 10.07.2017 року