Справа № 236/1875/17
Суддя: Сердюк Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/1875/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Сердюк Н.В., за участю секретаря Журавльової І.О., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними та стягення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області (далі - відповідача) про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг в межах дії закону в часі, скасування рішення щодо відмови у наданні допомоги переміщеним особам та стягнення з відповідача 6630 грн. з грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, тимчасово проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (нинішня назва - Деповська)АДРЕСА_1, як особа, що вимушена була покинути своє фактичне місце проживання, а саме, місто Донецьк, вулиця Желєзноводська, буд. 42, де зареєстрована та має постійне проживання, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті.

На підставі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - внутрішньо переміщеною особою є, зокрема, громадянин України, який перебуває на території України на законних підставах має право на постійне проживання в Україні, якого змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи що діє безстроково.

Відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014р. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач звернулася із відповідною заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, про що Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області було видано довідку № від 19.12.2016 року. Разом з позивачем за вказаною адресою тимчасово проживає малолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому також було видано довідку від 20 грудня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

26 грудня 2016 року позивач звернулася до відповідача за призначенням щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надавши необхідні для цього документи, а також відкривши поточний рахунок в уповноваженому банку. 23.02.2017 року відповідачем надано повідомлення про відмову у призначенні грошової адресної допомоги, у зв'язку з тим, що сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території України, та не в зоні АТО. Вказану відмову відповідача вважає протиправною, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання ОСОБА_1, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.22).

В судове засідання представник відповідача управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явився (а.с.22), надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.24), проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити (а.с.25-27).

Сторони у судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи здійснено в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянки України позивач, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-8).

Згідно копї довідки від 19.12.2016 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач та її син ОСОБА_2 перемістились та фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_2, 84404 (а.с.8,10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2004 року ОСОБА_3 (після шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_2) від 24.09.2004 р. на праві спільної часткової власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул.Ведя, 17/39. Вказаний факт також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2005 р. (а.с.10-11).

Як зазначає позивач, 26 грудня 2016 року вона звернулася до відповідача, з заявою про призначення їй та її сину щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, але згідно повідомлення від 23.02.2017 року у наданні допомоги на проживання переміщеним особам позивачу відмовлено, оскільки вона має у своєму володінні житло, яке знаходиться на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (а.с.13).

Спірним в межах цієї справи є питання правомірності не призначення відповідачем позивачу щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з підстав наявності у власності позивача квартири на території, де проводилась антитерористична операція.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок № 505.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (даліуповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї) та 884 грн. розмір грошової допомоги для дитини.

Згідно пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Статтею 1 Закону № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення ОСОБА_1 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», прийнятого на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до вказаного переліку населених пунктів належить місто ОСОБА_4 (нинішня назва - ОСОБА_4), на території якого знаходиться квартира позивача, що належить їй на праві власності.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» від 20.03.2003 р. № 638-IV, передбачено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7.10.2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» (чинний на теперішній час) районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Із цього вбачається, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що квартира позивача, розташована у м. Лиман Луганської області, тобто на території проведення антитерористичної операції, підстави для відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги згідно пункту 6 Порядку № 505 у відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Разом з тим, щодо вимог про стягнення з відповідача 6630 грн., суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований, а відновити право у разі визнання його судом порушеним можливо шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

З 01.01.2017 року набув сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, яким від сплати судового збору під час розгляду справи було звільнено органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення. З огляду на що судові витрати у дані справі необхідно компенсувати позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 17-19, 99, 104-106, 159, 161, 162 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області щодо відмови у виплаті щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області щодо відмови у виплаті щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 23.02.2017 року - скасувати.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 26.12.2016 року.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя