Справа № 539/2583/16-а
Суддя: Даценко В. М.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/2583/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Павличенко О.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що позивач є громадянкою ОСОБА_5, у 1994 році приїхала до Донецької області у м.Горлівка на постійне місце проживання, отримавши 30.12.2011 року посвідку на постійне проживання, видану Микитівським РВ Горлівського МУ ГУМВС України на підставі ЗУ "Про імміграцію" безстроково.

У липні 2014 року у зв'язку з активізацією бойових дій на тимчасово окупованій території проведення антитерористичної операції в м. Горлівка Микитівського району Донецької області, вона переїхала до м. Лубни Полтавської області, де і по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

17.10.2014 року вона була взята на облік УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення та призначено допомогу як переміщеній особі з 21.10.2014 року по 16.04.2015 року в розмірі 1768, 00 грн. року на підставі довідки № від 17.10.2014 року.

У подальшому нею надавалися до УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради заяви про продовження щомісячної адресної допомоги на наступні шестимісячні строки разом з повторними зверненнями для продовження терміну дії довідки № НОМЕР_1 від 17.10.2014 року.

Однак, щомісячну адресну допомогу за листопад-грудень 2015 року вона отримала в значно меншому розмірі, в зв'язку з чим вона зверталася в усній формі до відповідача за роз'ясненнями, які залишились поза увагою.

Після її звернення з відповідними питаннями до Адміністрації Президента, вона 09.06.2016 року отримала відповідь від відповідача, в якій зазначено, що законодавством України не передбачено призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам - іноземцям.

З даною позицією відповідача вона не погоджується, оскільки відповідь на її звернення надана відповідачем, який посилався на норми ЗУ "Про забезпечення прав і свобод ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії внутрішньо переміщених осіб", які втратили чинність 13.01.2016 року на підставі ЗУ № 921-УІІІ від 24.12.2015 року і є таким, що порушує її право на соціальний захист.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про відмову в призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою ВАС України від 07.06.2017 року вказані рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді справи відповідно до уточнених вимог позивач прохає суд визнати дії УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо припинення та не поновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відносно неї протиправними, зобов'язати УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради поновити або призначити виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 20.01.2016 року по 12.09.2016 року.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечила з тих підстав, що виплата вказаної допомоги здійснюється на кожні наступні 6 місяців лише за зверненням особи, однак відомостей про звернення особи в матеріалах її справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою ОСОБА_5.

30.12.2011 року позивачу було видано посвідку на постійне проживання в Україні с ДН № 05-13-371.

17.10.2014 року позивач була взята на облік як внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, їй призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг з 17.10.2014 року по 16.04.2015 року у розмірі 1 768 грн 00 коп.

В наступному за заявою позивача їй було призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 25.05.2015 року по 24.11.2015 року в сумі 1 833 грн 00 коп.

Відповідно до листа № 02-18/2201 від 09.06.2016 року УПСЗН виконкому Лубенської міської ради позивача повідомлено, що виплата вказаної допомоги іноземним громадянам не передбачено.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

02.09.2014 р. був прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014 р., яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Додатково гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р., який набрав чинності 22.11.2014 р.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова КМУ від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб. Згідно п. 1 Порядку довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

01.10.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 цього Порядку грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно п. 3 зазначеного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

На підставі наведеного, право на отримання допомоги, передбаченої постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 р., мають фізичні особи (в тому числі і іноземці), переміщення яких відбулося або з тимчасово окупованої території України або з районів проведення антитерористичної операції.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

26.08.2015 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 636 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 р. та Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р., у зв'язку з якими поняття «громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» замінено поняттям «внутрішньо переміщені особи».

Вищевказані зміни до підзаконних актів набрали чинності 09.09.2015 р. та з цього моменту лише в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначалося поняття «внутрішньо переміщеної особи», де внутрішньо переміщеною особою вважалися громадяни України, які постійно проживають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 921-VIII від 24.12.2015 р., яка набрала чинності 13.01.2016 року) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має право на вказану щомісячну адресну допомогу з 13.01.2016 року по 12.09.2016 року.

До таких висновків також дійшли суди трьох інстанцій при попередньому розгляді справи.

При цьому суд враховує, що під час судового розгляду справи відповідач самостійно здійснив часткову виплату позивачу допомоги у 2016 році, що свідчить про визнання права позивача на таку виплату.

Суд касаційної інстанції, погодившись з зазначеним висновком, одночасно вказав на неправильне визначення дати початку виплати допомоги 09.06.2016 року, тобто з дати отримання відмови відповідача позивачем. На думку суду визначальною є дата звернення позивача. Послався на неповне зясування обставин у справі, зокрема в частині витребування у відповідача заяви позивача про призначення допомоги.

На виконання вимог суду касаційної інстанції ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 22.06.2017 року у відповідача було витребувано заяви позивача, з якими вона зверталася до органів соціального захисту населення щодо призначення допомоги.

На виконання вимог ухвали суду відповідач надав заяву позивача від 07.06.2016 року, адресовану відповідачу, в якій вона прохає видати офіційний документ по питанню призначення допомоги.

Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача інших письмових заяв з цього питання позивачем не надано.

Позивач підтвердила такі доводи представника відповідача, при цьому вказала, що неодноразово зверталася до управління з усною заявою про призначення допомоги, однак кожного разу отримувала усну відмову з посиланням на те, що вона є іноземцем. Такі обставини змусили її звернутися 20.01.2016 року до Президента України.

Вказані пояснення позивача підтверджуються супровідним листом заступника керівника Приймальні Президента України від 21.01.2016 року № 22/002627-16, адресованим Полтавській обласній державній адміністрації щодо розгляду звернення ОСОБА_1

Відповідно до п.3 Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сімї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також предявляє довідки всіх членів сімї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Вказана норма не визначає форми подачі заяви про виплату допомоги. Відтак, за відсутності імперативної вказівки відповідна заява може бути подана і усно.

Під час судового розгляду справи судом не здобуто доказів на підтвердження точної дати первісного звернення до відповідача щодо призначення допомоги. Однак, з урахуванням звернення 20.01.2016 року до Президента України, яке позивач розцінювала як спосіб захисту своїх порушених прав внаслідок відмови в призначенні допомоги відповідачем на її усну заяву, суд вважає, що позовні вимоги за період з 20.01.2016 року є обґрунтованим.

Таким чином позов про перерахунок та виплату допомоги за період з 20.01.2016 року по 12.09.2016 року є обґрунтованими.

Разом із тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізналася в січні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

В судовому засіданні позивач не повідомила обставини, які б перешкоджали їй звернутися до адміністративного суду.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року підлягають залишенню без розгляду.

При цьому суд не вважає за доцільне прийняття окремої від постанови ухвали про залишення без розгляду частини позовних вимог за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року, виходячи з наступного.

Правова позиція Верховного суду України в постанові від 24.11.2015 року по справі №П/800/259/15У зводиться до того, що випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Для застосування строку звернення до адміністративного суду слід з'ясувати чи порушені суб'єктивні права, свободи або інтереси позивача, якщо так, то в чому полягають і коли сталися такі порушення, якщо вони мали місце.

Аналогічна правова позиція підтримана і ХААС в ухвалі від 27 березня 2017 року у справі № 539/448/17.

Виходячи з того, що висновок суду про залишення без розгляду частини позовних вимог знаходиться в системному, логічному, послідовному звязку з висновком суду по суті позовних вимог, викладення їх окремими документами є неможливим.

При цьому суд враховує, що КАС України не містить прямої вказівки на неможливість вирішення питання залишення позовних вимог без розгляду в постанові суду.

Також суд враховує сталу практику судів різних інстанцій щодо вирішення цього питання в постанові суду.

ст.ст . 1, 3, 7-9, 11, 94, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 13.01.2016 року по 25.02.2016 року залишити без розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лубенського міськрайонного суду Даценко В. М.