Справа № 464/8016/16-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/5984/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представників апелянта ОСОБА_1О, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Голови ОСББ "Господар-2009" ОСОБА_5 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства "Дністер", об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дві тополі" до Голови ОСББ "Господар-2009" ОСОБА_5 про демонтаж самочинно встановлених бетонних плит,

встановив:

Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Сихівського районного суду міста Львова з позовом до Голови ОСББ "Господар-2009" ОСОБА_6 про демонтаж самочинно встановлених бетонних плит.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 05.12.2017 року позов задоволений: зобовязано голову обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Господар» ОСОБА_5 демонтувати самочинно встановлені три бетонних плити під огорожу на прибудинковій території між будинками № 4а та № 4б по вул. Джоржа Вашингтона в м. Львові.

Відповідач - Голова ОСББ "Господар-2009" ОСОБА_6 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, не було повідомлено відповідача та його представника про судовий розгляд справи, що позбавило її права на подання пояснень, доказів, якими заперечує проти позову. Крім того, зазначає, що про притягнення до адміністративної відповідальності за самочинне встановлення бетонних плит їй стало відомо лише при отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження. Вказує на те, що до встановлених бетонних плит немає жодного відношення і такі на балансі ОСББ не перебувають; під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було встановлено, ким встановлені бетонні плити.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали апеляційну скаргу. Представник позивача та третьої особи на стороні позивача ОСББ «Дві тополі» заперечили апеляційну скаргу з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, головою ОСББ «Господар» ОСОБА_5 проведене самочинне без дозволу органу місцевого самоврядування та погодженої проектної документації встановлення бетонних плит в кількості 3 штуки під огорожу між житловими будинками № 4а та № 4б по вул. Дж. Вашингтона в м. Львові на зеленій зоні на відстані 9 м від будинку № 4б. Зазначена обставина відображена в акті комісії в складі головного інженера ЛКП «Дністер» та майстрів цього ЛКП. (а.с. 10-11).

18.02.2016 року головним інженером ЛКП «Дністер» складено протокол про адміністративне правопорушення відносно голови ОСББ «Господар» ОСОБА_5 за самочинне без дозволу органу місцевого самоврядування та погодженої проектної документації встановлення бетонних плит, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 150 КУпАП.

Постановою № 44 адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 03.03.2016 року ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП за самочинне встановлення бетонних плит.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 345 від 30.06.2016 року зобовязано ОСОБА_5 в строк до 29.07.2016 року демонтувати самочинно встановлені три бетонних плити під огорожу між житловими будинками № 4а та № 4б по вул. Дж. Вашингтона в м. Львові.

04.07.2016 року відповідачу директором ЛКП «Дністер» ОСОБА_7 направлено листа з вимогою в строк до 29.07.2016 року демонтувати самочинно встановлені три бетонних плити та попереджено про звернення до суду у разі невиконання розпорядження № 345 від 30.06.2016 року.

З акту комісії в складі головного інженера ЛКП «Дністер» та майстрів цього ЛКП вбачається, що три самочинно встановлених відповідачкою бетонних плити станом на 11.10.2016 року не демонтовані.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не виконано розпорядження виконавчого органу місцевого самоврядування, яке прийняте у спосіб, передбачений законом та в межах наданих повноважень, і причин, через які розпорядження не було виконано у встановлений строк, не повідомлено.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою характер спірних правовідносин і розглянув в порядку адміністративного судочинства спір, який підлягає розгляду у цивільному порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу наведених норм вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність, окрім органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, ще й інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 5 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно частини четвертої статті 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

В пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи чи юридичні, в чітко визначених законами України випадках.

Відповідно до підпункту 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих обєктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена в ст. 14 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих обєктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Разом з цим, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

При цьому, за змістом статті 177 ЦК України, об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа - в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання знесення (демонтаж) самочинного будівництва, в даному випадку бетонних плит, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року (справа № 802/1318/15-а).

Апеляційний суд наголошує, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість субєктного складу участь субєкта владних повноважень, яка є обовязковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю субєкта владних повноважень.

З огляду на це неправильним є формальне застосування пункту 5 частини другої статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що до суду звертається субєкт владних повноважень як позивач.

Зазначене підтверджується також правилами статей 3, 15, 45 ЦПК України, які передбачають право органів державної влади, органів місцевого самоврядування звертатися до суду з заявами в порядку цивільного судочинства у випадках, установлених законом.

Таким чином, аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Контекстний аналіз і конструкція указаних норм процесуального закону (статей 3, 17 та 50 КАС України) із огляду на завдання адміністративного судочинства (стаття 2 КАС України) свідчить про те, що поширення юрисдикції адміністративних судів на спори за зверненням субєкта владних повноважень, коли відповідачем за адміністративним позовом виступає інша особа, а не субєкт владних повноважень, є винятком із загальних правил і засад адміністративного судочинства. Під юрисдикцію адміністративних судів такі спори згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України підпадають в тому разі, якщо в Конституції чи законах України зазначено про розгляд певного спору за адміністративним позовом субєкта владних повноважень в порядку, встановленому КАС України.

Як вбачається із матеріалів справи, саме розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 345 від 30.06.2016 року відповідача зобовязано в строк до 29.07.2016 року демонтувати самочинно встановлені три бетонних плити під огорожу між житловими будинками № 4а та № 4б по вул. Дж. Вашингтона в м. Львові.

Тобто, у даному спорі, враховуючи характер спірних відносин, наявний спір про право цивільне, оскільки пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а тому такий не може бути розглянутий порядку адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства

Відповідно до ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Голови ОСББ "Господар-2009" ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 05 грудня 2016 року у справі № 464/8016/16-а скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Т.В. Онишкевич

Я.С Попко

Ухвала складена в повному обсязі 07.07.2017 року