Справа № 804/3930/17
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 р. Справа № 804/3930/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддівРябчук О.С. Ількова В.В., Прудника С.В.
при секретаріСкупейко І.М.
позивача представника позивача Луконіна П.В. Хомік Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил України, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, визнання звільненим з військової служби,-
21 червня 2017 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил України (далі відповідач-1), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил України,яка виразилась у порушенні права ОСОБА_1 на звільнення з військової служби у Збройних Силах України;
- визнати ОСОБА_1 звільненим з військової служби у Збройних Силах України на підставі п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби».
Ухвалою суду від 22.06.2017 р. до участі у справі як другого відповідача залучено Міністерство оборони України.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 проходить військову службу на підставі контракту від 09.02.2015 р. За умовами контракту цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, до оголошення демобілізації. Не бажаючи продовження дії цього контракту, позивач в лютому 2017 року звернувся до керівництва Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил Україниіз заявою про звільнення. Вказана заява була направлена на адресу відповідача-1 цінним листом з описом вкладення і отримана ним 27.02.2017 р. Однак, жодної відповіді позивачу надано не було. Наразі питання про звільнення з військової служби не вирішено. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач набув права на звільнення з військової служби, оскільки прослужив 24 місяці з моменту укладення контракту. За твердженням позивача, відповідач-1 порушив право на припинення проходження військової служби. У зв`язку з чим, наполягає на задоволенні позову.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
09 лютого 2015 року між Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , з одного боку, та громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Контракт).
За умовами Контракту (п.1), ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом, а Міністерство оборони України (п.2 Контракту) - забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 , в тому числі додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно п. 3 цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на строк до оголошення демобілізації.
Контакт набрав чинності 09 лютого 2015 року (п.11 Контракту).
Згідно з Довідкою Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 07 березня 2015 року №461 солдат ОСОБА_1 у період з 01.03.2015 р. безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
21 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .
22 лютого 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ої окремої механізованої бригади Збройних Сил України із заявою про звільнення з військової служби у Збройних Силах України з 21.02.2017 року на підставі абз.2 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» №1769-VІІІ від 06.12.2016 року (а.с.14), яку направлено цінним листом з описом вкладення і отримано відповідачем-1 27.02.2017 р. (а.с.15).
Докази надання відповіді на звернення позивача від 22.02.2017 р. відсутні.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді позивач перебуває на військовій служби у Збройних Силах України відповідно до Контракту від 09.02.2015 року.
Правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі, врегульовано Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (зі змінами).
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Види військової служби визначені ч.6 ст.2 Закону № 2232-XII, це:
- строкова військова служба;
- військова служба за призовом під час мобілізації,
- на особливий період;
-військова служба за контрактом осіб рядового складу;військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;
- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно з абз. «б» ч.2 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Так, згідно абз. «а» ч. 6 ст. 26 вказаного Закону України контрактприпиняється (розривається), а військовослужбовці, якіпроходятьвійськову службу за контрактом, звільняються з військовоїслужби:у зв`язкуіззакінченням строку контракту.
Пунктом 1 ч. 8 ст. 26 Закону №2232-ХІІ встановлено, що під час особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, тобто або під часвоєнного стану, або після прийняття рішення про демобілізацію.
07 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» №1769-VIIIвід 06.12.2016 року, згідно з якимпункт 1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII після абзацу шістнадцятого доповнено трьома новими абзацами такого змісту:
"и) які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;
і) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
ї) які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону".
Згідно з п. 2 Перехідних положень Закону №1769-VIII від 06.12.2016 року встановлено, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці,які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом.
Такі особи можуть продовжувати військову службу за новим контрактом, що укладається на умовах, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо вони виявили таке бажання.
Отже, згідно з абз. «і» п.1 ч.8 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції від 07.01.2017 року, під час особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в зв`язку з наступним.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 укладено 09 лютого 2015 року на термін до оголошення демобілізації (а.с.8).
22 лютого 2017 року позивач звернувся до командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ої окремої механізованої бригади Збройних Сил України із заявою про звільнення з військової служби у Збройних Силах України з 21.02.2017 року, посилаючись на абз.2 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» №1769-VІІІ від 06.12.2016 року (а.с.14).
Зважаючи на той факт, що позивач прослужив за Контрактом від 09.02.2015 р. 24 (двадцять чотири) місяці з моменту укладання Контракту та не виявив бажання продовжувати службу в Збройних Силах України, в силу положеньабз. «і» п.1 ч.8 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, ОСОБА_1 набув право на звільнення з військової служби.
Доказів надання відповіді на звернення позивача від 22.02.2017 р. відповідачами надано не було.
На момент розгляду справи позивач перебуває на службі у Збройних Силах України на підставі Контракту від 09.02.2015 р., позивач не звільнений з військової служби у запас.
Враховуючи викладене, за відсутності доказів вчинення процесуальних дій стосовно заяви позивача про звільнення з військової служби бездіяльність з боку відповідача-1 є протиправною.
У зв`язку з чим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1, яка виразилась у порушенні права позивача на звільнення з військової служби у Збройних Силах України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Позовна вимога про визнання ОСОБА_1 звільненим з військової служби у Збройних Силах України на підставі п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» не підлягає задоволенню, оскільки адміністративний суд не наділений компетенцією на встановлення фактів, які мають юридичне значення, в даному випадку, факту звільнення з військової служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав,свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи той факт, що судом у даній справі встановлена протиправна бездіяльність з боку відповідача-1, що виявилась у порушенні права позивача на звільнення з військової служби у Збройних Силах України на підставі його заяви від 22.02.2017 р., а також те, що позивач набув права на звільнення з військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, з метою повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_5 окремої механізованої бригади Збройних сил України, Міністерство оборони України розглянути питання щодо звільнення позивача з військової служби та звільнити ОСОБА_1 зі служби в Збройних Силах України.
За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил України, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, визнання звільненим з військової служби підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 53-ї окремої механізованої бригади Збройних сил України, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, визнання звільненим з військової служби задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Військової частинипольова пошта НОМЕР_5 окремої механізованої бригади Збройних сил України, яка виразилась в порушенні права ОСОБА_1 на звільнення з військової служби у Збройних Силах України.
Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_5 окремої механізованої бригади Збройних сил України, Міністерство оборони України розглянути питання щодо звільнення та звільнити ОСОБА_1 зі служби в Збройних Силах України.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 14 липня 2017 року

Суддя Суддя Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 14.07.2017 Суддя О.С. Рябчук В.В. Ільков С.В. Прудник