Справа № 802/139/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/139/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

04 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Непийвода І.А.,

представника відповідача: Штефан Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та ОСОБА_5 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач, у свою чергу, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просивши суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 грудня 2014 року між Сокиринецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_5 укладено договір оренди, відповідно до умов якого в оренду передано земельні ділянки загальною площею 12,6739 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 4 даного договору, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 6478897, 68 грн.

21 вересня 2016 року між Сокиринецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 30.12.2014р., яким змінено розмір орендної плати і така становить 347 881, 23 грн.

02.02.2016 року Сокиринецькою сільською радою Вінницької області направлено супровідний лист №02-35/25 із переліком орендарів - фізичних осіб з якими укладено договори оренди землі державної та комунальної власності, серед яких, зазначено ОСОБА_5

Оскільки позивач є орендарем земельних ділянок та, відповідно, платником відповідних податків, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №34183-13 від 30.06.2016р., яким визначено податкове зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в сумі 347 881, 24 грн., в подальшому сформовано та направлено податкову вимогу №22379-02 від 01.09.2016 р.

Не погоджуючись з такими рішенням та вимогою, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області № 34183-13 від 30.06.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, в розумінні пункту 14.1.136 статті 136 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Із положень статті 288.1 статті 288 ПК України випливає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу, серед іншого, не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 ПК України.

Згідно пункту 289.1 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

При цьому, відповідно до підпункту 27.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пункт 271.2 статті 271 ПК України).

З вищевказаного слідує, що при визначенні розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, при цьому річна сума платежу (орендної плати) не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до договору оренди, укладеного між позивачем та Сокиринецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 6 478 897, 68 грн.

Рішення Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №46 від 04.07.2012 р. щодо затвердження технічної документації по нормативно - грошовій оцінці земель населеного пункту с. Сокиринці та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №05- 50-12.11274 від 30.12.2014р. і №50-12.11218 від 16.12.2014 р., свідчать про те, що нормативно грошова оцінка переданих ОСОБА_5 земельних ділянок із урахуванням коефіцієнта індексації складає 6 478 897, 68 грн.

Визначаючи ОСОБА_5 розмір податкового зобов'язання за платежем орендна плата, податковим органом застосовано коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки станом на 01.01.2015 р. - 1,249 та станом на 01.01.2016 р. - 1,433, у зв'язку із чим нараховано орендну плату в розмірі 347 881,24 грн.

Відповідно до пунктів 6, 8 підрозділу 6 "Особливості справляння плати за землю" Перехідних положень ПК України, індекс споживчих цін за 2015 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів), застосовується із значенням 120 відсотків та індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) - 100 відсотків; для земель несільськогосподарського призначення - 106 відсотків.

Частиною першою статті 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (статті 20 ЗК України).

Із положень статті 22 ЗК України випливає, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Із вищенаведеного слідує, що земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є землями сільськогосподарського призначення.

Відповідно до договору оренди від 30.12.2014 р. (п.13) та витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №05- 50-12.11274 від 30.12.2014р. і №50-12.11218 від 16.12.2014 р., цільове призначення орендованих земельних ділянок - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відтак, такі землі є землями сільськогосподарського призначення.

А в додатку до супровідного листа Сокиринецької сільської ради Вінницької області №02-35/25, в якому зазначено ОСОБА_5 серед переліку орендарів - фізичних осіб, з якими укладено договори оренди землі державної та комунальної власності, застосовано коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки 1,2.

Однак коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2015 рік в розмірі 1,433 та за 2016 р. в розмірі 1,249 застосовується до земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, якими не є передані в оренду ОСОБА_5 землі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до втсновку, що податковим органом неправильно застосовано коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки при визначенні розміру орендної плати, а податкове зобов'язання має бути розраховано наступним чином: 6 478 897, 68 х 1,2 (коефіцієнт індексації за 2015 рік) х 1 (коефіцієнт індексації за 2016 рік) х 3% = 233 240,32

Таким чином, ОСОБА_5 має сплатити орендну плату в розмірі 233 240,32 грн., тоді як податковим органом нараховано 347 881,24 грн.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно пункту 286.2 статті 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Отже з аналізу наведеного слідує, що обов'язок щомісячної сплати орендної плати стосується платників податків, які не є фізичними особами та самостійно подають податкову декларацію. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не є суб'єктом, до обов'язку якого належить подання податкової декларації по платі за землю, адже є фізичною особою, а відтак положення статті 287 ПК України в частині щомісячної сплати податку на нього не розповсюджуються.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що податкова вимога Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області №22379-02 від 01.09.2106 р. є протиправною та підлягає скасуванню. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 287.5 статті 287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 статті 59 ПК України).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України (в редакції чинній на день направлення податкової вимоги), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №143 містить лише дату подання податкового повідомлення рішення 30.06.2016 р., однак не містить дату його вручення.

При цьому, як видно зі штампа поштового відділення на даному повідомленні, воно надійшло до відділення лише 6 липня 2016 року. Відтак 60 днів після 6.07.2016 р. збігають 4 вересня 2016 р., тоді як податкова вимога сформована 1.09.2016 р., тобто до часу, коли сума грошового зобов'язання може вважатись узгодженою.

За таких обставин, враховуючи, що податкову вимогу сформовано на суму неузгодженого податкового зобов'язання, правові підстави для цього у податкового органу були відсутні.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. Отже надіслання (вручення) фізичній особі рішення податкового органу вважається надіслання його на адресу за місцем проживання фізичної особи.

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків-фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.

Згідно пункту 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 5 березня 2009 р., рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Як видно, із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №143, податкове повідомлення - рішення надіслано платнику податку на адресу його місця реєстрації/проживання та отримано певною особою, якою поставлено підпис.

Відсутність підпису на рекомендованому повідомлені саме адресата (ОСОБА_5), що підтверджено висновком експертизи, за наявності підпису члена сім'ї, не може свідчити про невручення/неотримання позивачем податкового повідомлення - рішення.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 липня 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.