Справа № 802/936/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 липня 2017 р. Справа № 802/936/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представників позивача: Бойка С.В., Добровольського О.М., Янчевського І.В.,

представника відповідача: Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Україна - О"

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Україна - О" з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управління ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма "Україна - О" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 р. по 31.01.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 р. по 31.01.2017р. В зв'язку із виявленими під час перевірки порушеннями, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.06.2017р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 93 750,00 грн., за податковим зобов'язанням в сумі 75000,00 грн. та за штрафними санкціями 18750,00 грн.

Позивач не погоджується із рішенням податкового органу та звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 01.06.2017 №.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на те, що згідно висновків акту перевірки №439/1401/32225737 виявлено використання коштів зі спеціального рахунку не за призначенням, в зв'язку із чим порушено вимоги п. 209.2 ст. 209 ПК України. Проте, в акті безпосередньо зазначено, що перевіркою не встановлено фактів несвоєчасного перерахування чи перерахування не в повному обсязі податку на додану вартість на спеціальних рахунках.

Окрім того, представником позивача заявлено, що податковим органом вже винесено податкове повідомлення - рішення № від 01.06.2017 р., яким за виявлені порушення податкового законодавства ТОВ "Агрофірма "Україна - О" притягнуто до відповідальності, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 01.06.2017 р. є безпосередньо рішенням, згідно якого позивача повторно притягують до відповідальності. Відтак, представники позивача просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечувала посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях та просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ТОВ "Агрофірма "Україна - О" зареєстровано Чечельницькою районною державною адміністрацією з 17.12.2004 за №0000012 та взято на податковий облік в органах державної податкової служби з 27.12.2004 року.

На підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області №337 від 16.03.2017 року та направлень №464, 465, 466, 467 від 27.03.2017 згідно із ст. 20, п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, працівниками податкового органу проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Україна-О" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 31.01.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 по 31.01.2017 року та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2014 по 31.01.2017 року.

У перевіряємому періоді товариство-позивач мало спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість, яке здійснювало оподаткування цього податку за особливостями, визначеними ст. 209 Податкового кодексу України.

За наслідками проведеної перевірки, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області складено акт №439/1401/32225737 від 18.05.2017 року про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "АФ "Україна-О" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 року по 31.01.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2014 року по 31.01.2017 року.

Як слідує з акту №439/1401/32225737 від 18.05.2017 року, під час перевірки виявлено порушення, зокрема, п. 209.2 ст. 209 ПК України, а саме в груді 2016 року використано кошти зі спеціального рахунка не для виробництва сільськогосподарських товарів/послуг, а для надання поворотної фінансової допомоги в сумі 75000 грн.

В зв'язку із чим, згідно із п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1, п. 123.2 ст. 123 ПК України та на підставі акту №439/1401/32225737 від 18.05.2017 року, ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 01.06.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 93750,00 грн., з яких за податковим зобов'язанням - 75000 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 18750 грн.

Позивач не погоджуючись із рішенням податкового органу, звернувся до суду та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 01.06.2017 року.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно акту №439/1401/32225737 від 18.05.2017 року в ході проведення планової документальної перевірки встановлено, що ТОВ "Агрофірма "Україна - О" в період, що перевірявся використало кошти зі спеціального рахунку підприємства в сумі 75000 грн., для надання поворотної фінансової допомоги ФГ "Роксана - К". Таким чином, встановлено використання коштів зі спеціального рахунку не за призначенням, чим порушено вимоги п. 209.2 ст. 209 ПК України.

Одночасно з акту слідує, що перевіркою не встановлено фактів несвоєчасного перерахування чи не перерахування в повному обсязі податку на додану вартість на спецрахунок.

За встановлене порушення ст. 209 ПК України, податковим органом на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1, п. 123.2 ст. 123 ПК України винесено податкове повідомлення - рішення фори "ПС" від 01.06.2017 року за №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 75000 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Крім того, ГУ ДФС у Вінницькій області згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1, п. 123.2 ст. 123 ПК України винесено податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 01.06.2017 р. №, яке є безпосередньо предметом спору.

Відповідно до п.п. 209.1, 209.2 ст. 209 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 про затвердження "Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках", положеннями п. 4 Порядку визначено, що сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України.

Пунктом 5 контроль за дотриманням цього Порядку покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, стаття 209 втратила чинність з 1 січня 2017 року.

Разом із тим, п. 30.8. ст. 30 ПК України контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставок Національного банку України.

Згідно положень ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахувань та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Як свідчить податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 01.06.2017 р. №, воно прийнято згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1, п. 123.2 ст. 123 ПК України

Однак, у відповідності до п. 123.1 ст.123 Кодексу, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 123.2 ст.123 ПК України визначено, що використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Відтак, штрафні санкції відповідно до п. 123.1 ст.123 ПК України застосовуються до платника податку у разі самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

А згідно положень 123.2 ст.123 ПК випливає, що штрафні санкції застосовуються до платника податків в разі отримання цієї пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання.

Натомість, як слідує з акту перевірки, відповідачем самостійно не визначалось сума податкового зобов'язання. Також, з акту перевірки слідує, що перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.07.2014 року по 31.12.2016 року не встановлено їх заниження або завищення. При цьому, в акті перевірки не встановлено неправомірного (необгрунтованого) застосування пільги. А також, як установлено в ході перевірки, позивачем в груді 2016 року використано кошти зі спеціального рахунку не за призначенням, відповідальність за що передбачена п.30.8. ст 30 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача посилалась на те, що не перерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в прядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою, що надається цій категорії спеціальних суб'єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Окрім того, підприємство не сплачує занижені суми податкового зобов'язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, що не є підставою вважати зазначений платіж податком. Вказаного висновку дотримується Верховний Суд України у своїх рішеннях від 16.02.2016 р. та 30.03.2016р.

З даною позицією відповідача суд не може погодитись, оскільки згідно рішення Верховного Суду України зазначено, що платником податків було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов"язань з ПДВ у зв"язку із самостійним виправленням виявлених помилок, у якому сільськогосподарське підприємство збільшило суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та спрямовується на спецрахунок.

На думку суду, посилання останнього на рішення Верховного Суду України є помилковим, так як не містять мотивів та порушень тих самих норм матеріального права у правовідносинах, які є предметом розгляду даної адміністративної справи, відтак не можуть бути взяті судом до уваги.

Положеннями статті 116 ПК України закріплено, що у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України (п.116.2 ст.116 ПК України).

Окрім того, надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню № форми "Р", суд зважає на таке.

Відповідно до положень п. 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків визначено, що у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за формами. Зокрема, форма "Р" - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов'язань платника податків та застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Кодексом, за наслідками таких перевірок (крім грошових зобов'язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень).

В свою чергу, в ході проведеної перевірки було встановлено та в Акті зафіксовано (а.с. 34), що проведеною перевіркою не встановлено неправомірне (необгрунтоване) застосування пільги з податку на додану вартість. Та, згідно Акту, перевіркою повноти визначення податкових зобов"язань за період з 01.07.2014 по 31.12.2016 не встановлено їх заниження або завищення.

Враховуючи вищезазначені положення, податковим органом неправомірно винесено податкове повідомлення - рішення саме форми "Р" відповідно до положень п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.1, п. 123.2 ст. 123 ПК, в зв'язку із тим, що законодавством передбачено спеціальний порядок застосування штрафних санкцій за податкові пільги, використані не за призначенням, що повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставок Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Під час розгляду справи відповідач не довів, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Відтак, податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 01.06.2017 № не відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, тому визнається судом протиправним та підлягає скасуванню.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 01.06.2017 №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Україна - О" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області сплачений судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: