Справа № 815/3763/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3763/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

апелянта ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказ в частині звільнення у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, про поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 581 о/с від 30.06.2016 року в частині звільнення слідчого СВ Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції відповідно до Закону України від 02.07.2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), поновивши його на вказаній посаді.

Постановою від 27 жовтня 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки оскаржений наказ фактично виданий на підставі службового розслідування по факту затримання апелянта, якій підозрюється у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди. Проте апелянт зазначає, що кримінальне провадження направлено до суду, та на час прийняття оскарженого наказу відсутній обвинувальний вирок.

Головне управління Національної поліції в Одеській області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що наказом начальника ГУНП в Одеській області від 07 листопада 2015 року за № 137 о/с ОСОБА_3 призначено на посаду слідчого Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, з присвоєнням спеціального звання капітан поліції. З дня видання цього наказу позивач проходить службу в Національної поліції України в зазначеній посаді, що відповідає приписам ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року за № 580-VIII.

Також суд першої інстанції встановив, що пунктом 1 наказу ГУНП в Одеській області від 06.06.2016 року за № 1277 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області» за грубі порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч, 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18 та п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-1V, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, ігноруванні вимог законодавства України, вступі у неділові стосунки з ОСОБА_4, вимаганні та отриманні, в останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_5Б до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 2, п. 8 ст. 12, ст. 13, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, прийнято рішення - капітана поліції ОСОБА_3, слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції за п. 6 ч, 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 96-97).

Зазначений наказ реалізований наказом начальника ГУНП в Одеській області №°581 о/с від 30.06.2016 року, яким капітана поліції ОСОБА_3, слідчого Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 01.07.2016 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що наказ ГУНП в Одеській області від 06.06.2016 року за № 1277 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області», вмотивований службовим розслідуванням проведеним за фактом затримання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3, за результатами якого складний висновок службового розслідування, який затверджений 26.05.2016 року (а.с. 90-94).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до висновку службового розслідування, 27.02.2016 року о 03:35 год. до чергової частини Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП звернувся ОСОБА_6 із заявою про крадіжку невстановленою особою його речей (мобільні телефони «SAMSUNG» та «SAMSUNG GALAXY S6») та грошових коштів під час його перебування у приміщенні бару «Момбаса», розташованого в м. Одесі по вул. Висоцького, 2/а. На місце події був направлений автопатруль «Благо-0412» у складі працівників УПП в м. Одесі, які по гарячим слідам затримали ОСОБА_5 та доставили її до чергової частини Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП, де остання надала правдиві свідчення щодо обставин скоєння злочину (ЄО ВП № 6017 від 27.02.2016 року). Того ж дня слідчим відділом Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП відомості за вказаним фактом були внесені до ЄРДР за № 0001286 за ч. 1 ст. 185 КК України. Після допиту ОСОБА_5 була відпущена під зобовязання.

Проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням №°0001286 керівництвом Суворовського ВП в м. Одесі було доручено капітану поліції ОСОБА_3, який 28.03.2016 року повідомив ОСОБА_5 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

07.04.2016 року мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулась до прокуратури Одеської області із заявою відносно капітана поліції ОСОБА_3, який вимагав у неї неправомірну вигоду за закриття кримінального провадження №°0001286, розпочатого 27.02.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_5 Того ж дня першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Одеської області відомості за зверненням ОСОБА_4 були внесені до ЄРДР №°0000250 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що у висновку службового розслідування вказано, що в ході досудового розслідування було встановлено, що після повідомлення про підозру ОСОБА_5, капітан поліції ОСОБА_3 використовуючи своє службове становище, та у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, висунув вимогу ОСОБА_4 надати йому неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США за не притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, на що вона погодилась.

15.04.2016 року близько 14:20 год. у м. Одесі на розі вул. Марсельська та Дніпропетровська дорога, перебуваючи у власному автомобілі «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1, капітан поліції ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 раніше обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США та 5000 грн. за закриття кримінального провадження №°0001286 від 27.02.2016 року та не притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_5

Близько 14:40 год. працівники прокуратури Одеської області та УСБУ в Одеській області затримали капітана поліції ОСОБА_3 після отримання ним неправомірної вигоди у розмірі 1500 доларів США та 5000 грн. При цьому капітан поліції ОСОБА_3 намагався втекти з місця події на власному автомобілі, під час чого викинув неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США та 5000 грн., частину яких було втрачено.

Того ж дня ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

16.04.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі № 21 УДДВП України в Одеській області, при цьому було обрано альтернативний захід - заставу у розмірі 999°050 грн.

22.04.2016 року ухвалою апеляційного суду Одеської області розмір застави був змінений на 110°240 грн.

29.04.2016 року капітан поліції ОСОБА_3 був звільнений з ОСІ № 21 УДПС України в Одеській області, під заставу.

У зв'язку з викладеними обставинами за результатами проведення службового розслідування зроблено висновок про те, що за грубі порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18 та п. З ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV та вимог п.п. 1, 6, 18 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, ігноруванні вимог законодавства України, вступі у неділові стосунки з ОСОБА_4, вимаганні та отриманні у останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_5Б до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 2, ст. 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капітана поліції ОСОБА_3, слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд першої інстанції встановив, що зазначені обставини підтверджені спецповідомленням від 15.04.2016 року № 9/2105, довідкою про подію за участю працівника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2016 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управління національної поліції в Одеській області у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, проведено службове розслідування за фактом затримання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3

При цьому суд першої інстанції зауважив, що у висновку службового розслідування зазначені відомості, які підтверджені документально щодо обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, зокрема, щодо факту вимагання і отримання позивачем неправомірної вигоди. У висновку службового розслідування конкретизовані положення законодавства та посадові обовязки, які порушено позивачем з посиланням на конкретні норми законів та підзаконних нормативно-правових актів, наказів, вимог посадової інструкції, тощо.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції погодився з висновком відповідача про те, що ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18 та п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та вимог п.п. 1, 6, 18 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, ігноруванні вимог законодавства України, вступі у неділові стосунки з ОСОБА_4, вимаганні та отриманні у останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_5Б до кримінальної відповідальності, та вважає, що застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із органів поліції є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що такі дії позивача дискредитують звання працівника Національної поліції України.

Обставини щодо затримання капітана поліції ОСОБА_3 та повідомлення йому про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд першої інстанції розцінив, як такі, що підривають авторитет, імідж та довіру звання службових осіб начальницького складу, до якого відносився позивач та до всієї системи Національної поліції України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на посаді слідчого Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, вчинив проступок, який є несумісним з вимогами працівника Національної поліції України, статутів і наказів начальників; є свідченням недотримання норм професійної та службової етики; доказує той факт, що капітан поліції ОСОБА_3 не приймав заходів стосовно зміцнення службової дисципліни, забезпечення законності та статутного порядку; не був прикладом у дотриманні правового порядку, а отже скоїв вчинок, який дискредитує звання капітана поліції.

Крім того суд першої інстанції, оцінюючи посилання позивача та його представника на той факт, що за порушеною відносно нього кримінальною справою, відсутній вирок суду, лише який може бути обовязковим для суду для підтвердження факту, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, відносно якої ухвалено вирок, вважає їх хибними та зазначив, що звільнення у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є окремою підставою для звільнення, яке ніяк не пов'язано з порушенням кримінальної справи і набранням чинності вироком, який постановлено судом за результатами розгляду кримінальної справи. При цьому, особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто це є окремою підставою для звільнення, яка передбачає інший порядок звільнення.

За таких обставин, суд першої інстанції відхилив твердження позивача про те, що факт вчинення ним дисциплінарного проступку, якій дискредитує авторитет Національної поліції України, не може бути доведений доки вина не буде встановлена судом за результатами розгляду кримінальної справи, оскільки набрання законної сили вироком суду є підставою для звільнення особи за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення.

Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивача звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), то доведеність чи недоведеність факту скоєння позивачем злочину на законність оскаржуваного наказу про його звільнення не впливає, адже ніякі докази для суду не мають наперед установленої сили. Проте сам факт порушення проти позивача кримінальної справи мав враховуватися під час обрання щодо нього заходу дисциплінарного стягнення.

Суд першої інстанції врахував також і те, що відповідно до статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_3 при прийнятті на службу в поліцію приносив присягу на вірність Українському народові та, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обовязки (а.с. 110).

Проте вчинені позивачем дії, на думку суду першої інстанції, свідчать про застосування з боку працівника поліції, яким є позивач, недозволених методів досягнення власної вигоди, які призвели до порушення прав та інтересів людини в результаті порушення вимог чинного законодавства, що не може сприяти зміцненню авторитету Національної поліції України.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінивши докази, які є у справі, їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції, відповідач врахував тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяну шкоду позитивному іміджу поліції, попередню поведінку позивача, ставлення позивача до виконання службових обовязків, а також встановив його несумісність з подальшим проходженням служби в поліції, у звязку з чим, при винесенні оскарженого наказу, в частині звільнення позивача зі служби в поліції, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Заслухавши суддю доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 581 о/с від 30.06.2016 року в частині звільнення слідчого СВ Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції відповідно до Закону України від 02.07.2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) поновивши його на вказаній посаді.

Оскаржений наказ ГУНП в Одеській області №°581 о/с від 30.06.2016 року, є фактичною реалізацією пункту 1 наказу ГУНП в Одеській області від 06.06.2016 року № 1277 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області», яким капітан поліції ОСОБА_3, слідчий Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

У свою чергу наказ ГУНП в Одеській області від 06.06.2016 року № 1277 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області», обґрунтований результатами службового розслідування, проведеного за фактом затримання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3, висновки якого затверджені 26.05.2016 року (а.с. 90-94).

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 18 ч. 1 та ч. 2 ст. 19, п. 6 ч. 1 ст. 77, п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», ст. ст. 1, 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року за № 3460-IV, п. 2.2.1. п. 2.2 п. 2, п.п. 6.3.5 п. 6.3, п. 8.1. п. 8 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дотримання ГУНП в Одеській області порядку проведення службового розслідування та його оформлення. Також апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих заперечень щодо висновків суду першої інстанції стосовно процедури проведення службового розслідування та прийнятого, на підставі висновків службового розслідування, наказу ГУНП в Одеській області від 06.06.2016 року № 1277 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області».

Єдиною підставою яка зазначена в апеляційній скарзі, є неможливість застосування, на думку апелянта, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, за відсутності обвинувального вироку у кримінальному провадженні №°0000250 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що результатами проведення службового розслідування встановлені грубі порушення апелянтом вимог п. 3 ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18 та п. З ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV та вимог п.п. 1, 6, 18 своїх функціональних обовязків, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, ігноруванні вимог законодавства України, вступі у неділові стосунки з ОСОБА_4, вимаганні та отриманні у останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_5Б до кримінальної відповідальності. При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, зазначені обставини підтверджені спецповідомленням від 15.04.2016 року № 9/2105, довідкою про подію за участю працівника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2016 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що у висновку службового розслідування зазначені відомості, які підтверджені документально щодо обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, зокрема, щодо факту вимагання і отримання позивачем неправомірної вигоди; конкретизовані положення законодавства та посадові обовязки, які порушено позивачем з посиланням на конкретні норми законів та підзаконних нормативно-правових актів, наказів, вимог посадової інструкції, тощо.

Низькі морально-ділові якості, ігнорування вимог законодавства України, вступ у неділові стосунки з ОСОБА_4, вимагання та отримання у останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_5Б до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції правильно розцінив як дії, дискредитують звання працівника Національної поліції України.

Так само як і обставини щодо затримання капітана поліції ОСОБА_3 та повідомлення йому про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підривають авторитет, імідж та довіру звання службових осіб начальницького складу, до якого відносився апелянта, та до всієї системи Національної поліції України.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що апелянт, перебуваючи на посаді слідчого Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, вчинив проступок, який є несумісним з вимогами працівника Національної поліції України, статутів і наказів начальників, що є свідченням недотримання норм професійної та службової етики, та доказує той факт, що капітан поліції ОСОБА_3 не приймав заходів стосовно зміцнення службової дисципліни, забезпечення законності та статутного порядку; не був прикладом у дотриманні правового порядку, а отже скоїв вчинок, який дискредитує звання капітана поліції.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відхиляє посилання апелянта на той факт, що за порушеною відносно нього кримінальною справою, відсутній вирок суду, який може бути обовязковим для суду для підтвердження факту, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, відносно якої ухвалено вирок.

Ці доводи апеляційний суд вважає їх хибними, оскільки звільнення у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є окремою підставою для звільнення та не пов'язано з порушенням кримінальної справи і набранням чинності вироком, який постановлено судом за результатами розгляду кримінальної справи.

При цьому апеляційний суд зазначає, що притягнення до кримінальної відповідальності є окремою підставою для звільнення, яка передбачає інший порядок звільнення, та не є видом дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Таким чином, оскільки апелянт звільнений за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), то доведеність чи недоведеність факту скоєння апелянтом злочину на законність оскарженого наказу про його звільнення не впливає, адже ніякі докази для суду не мають наперед установленої сили.

Також апеляційний суд погоджується з посиланням суду першої інстанції на приписи статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», та на те, що ОСОБА_3 при прийнятті на службу в поліцію приносив присягу на вірність Українському народові та, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обовязки (а.с. 110).

Проте вчинені апелянтом дії свідчать про застосування з боку працівника поліції, яким є апелянт, недозволених методів досягнення власної вигоди, які призвели до порушення прав та інтересів людини в результаті порушення вимог чинного законодавства, що не може сприяти зміцненню авторитету Національної поліції України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що при звільненні апелянта зі служби в поліції, відповідач врахував тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяну шкоду позитивному іміджу поліції, попередню поведінку позивача, ставлення позивача до виконання службових обовязків, а також встановив його несумісність з подальшим проходженням служби в поліції, у звязку з чим, оскаржений наказ, в частині звільнення позивача зі служби в поліції, прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець