Справа № 453/598/17
Суддя: Курницька В. Я.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/598/17
№ провадження 2-а/453/53/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.07.2017 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Курницької В.Я.,

за участі секретаря - Павкевич Н.Я.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 564248 від 05.04.2017 року, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 564248 від 05.04.2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 05.04.2017 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №564248 від 05.04.2017 року за ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Так, згідно вказаної постанови, 05.04.2017 року водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Honda CD-V д.н.з. НОМЕР_1 у м. Львові на вул ОСОБА_3, 23, здійснив зупинку з аварійною світловою сигналізацією без поважної на те причини, а також не предявив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 9.9 та 2.4 а Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, зазначає, що 05.04.2017 року керуючи автомобілем НОМЕР_2 по вул. С.Бандери, відчув тяжіння руля в праву сторону. Зрозумівши, що може бути підспущене праве колесо, включив аварійний сигнал та зупинився. Переконавшись, що причина не в колесі, включив «аварійку» і продовжив рух. Невдовзі був зупинений працівниками поліції, за зупинку не встановленому місці «під знаком». Однак, згодом зясувалось, що жодних подібних знаків на даному проміжку дороги немає. За зупинку з включеним світловим аварійним сигналом жодної мови працівниками поліції не велось. Крім цього, працівниками поліції в нього вилучено тимчасовий талон на право керування автомобілем, без складення жодного процесуального документу.

Також зауважив, що відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 КУпАП даного Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих у автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови.

За таких обставин, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена інспектором лише на припущеннях, що свідчить про відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.125, ч. 1 ст.126 КУпАП, а також з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав, закріплених ст. 268 КУпАП, позивач просив суд вказану постанову скасувати, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності - закрити за відсутність у діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до законодавства, причин неявки до відома суду не довів.

14.06.2017 року через канцелярію суду за вх. №ЕП-337 подав заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначає що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії АР №564248 вбачається, 05.04.2017 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Honda CD-V д.н.з. НОМЕР_1 у м. Львові на вул.. Степана Бандери, 23, здійснив зупинку з аварійною світловою сигналізацією без поважної на те причини, а також не предявив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 9.9 та 2.4 а Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП ОСОБА_2 відповідно до п.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» предявлено законну вимову відповідачу предявити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 Правил дорожнього руху, а саме: посвідчення на право керувати транспортним засобом відповідної категорії. Щодо оформлення адміністративних матеріалів, то дії інспектора є також законними, оскільки узгоджуються зі ст. 258 КУпАП. Окрім того, постанова про накладення адміністративного стягнення є законною, обґрунтованою та справедливою, оскільки винесена інспектором Федорусь Д.Я. відповідно до ст.ст. 222, 283, 284 КУпАП.

За згаданих обставин, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, та зважаючи на особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та строки розгляду даних справ, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не надано суду жодних доказів, які б доводили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані вказані обставини.

Інспектором, як суб'єктом владних повноважень, рішення якого оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності, а подані заперечення не спростовують обставин, викладених у позовній заяві.

Позивач у позовній заяві зазначив, що під час руху по вул. С.Бандери у м. Львові, на виконання п. 9.9 ПДР включив світловий аварійний сигнал у звязку з вимушеною обстановкою на дорозі, а саме у звязку з раптовою несправністю транспортного засобу, відтак викладені інспектором в постанові обставини ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені жодним доказом.

Відповідачем не спростовано жодними належними доказами вказані твердження позивача про відсутність у нього посвідчення водія з незалежних від нього причин, а також про порушення обовязку зясування при розгляді справи про адміністративне правопорушення передбачених ст. 280 КУпАП обставин. Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст.125, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови постанови серії АР №564248 від 05.04.2017 року інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.125, ч. 1 ст. 126 КУпАП України водія ОСОБА_1.

Щодо позовної вимоги закриття провадження по справі за відсутності складу правопорушення, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Поряд із цим даний спір, згідно з п. 1 частини першої ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що згідно ч. 5 ст. 288 КУпАП України особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 17, 18, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 564248 від 05.04.2017 року задовольнити частково.

Постанову серії АР № 564248 від 05.04.2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сколівського районного суду

Львівської області ОСОБА_4