Справа № 804/6920/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2017 рокусправа № 804/6920/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року

у справі № 804/6920/16

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив:

зобов'язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит від 05.05.2016 відповідно до вимог законодавства;

відшкодувати моральну шкоду, спричинену порушенням права на отримання інформації через ненадання відповіді на інформаційній запис, у розмірі 6000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 05.05.2016 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві направлено інформаційний запит про отримання публічної інформації, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проте, в супереч вимог ст.20 вказаного Закону відповідачем відповідь на вказаний запит на надана. Така бездіяльність відповідача є порушенням права на отримання публічної інформації, реалізація якого визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надати відповідь на інформаційний запит від 05.05.2016 відповідно до вимог законодавства. В іншій частині позову відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що виразилась у ненаданні відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 05.05.2016.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що йому заподіяно моральної шкоди діями відповідача.

Не погодившись в постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди спричиненої порушенням права на отримання інформації через ненадання відповіді на інформаційній запис, у розмірі 6000 грн. Позивач зазначає, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи, оскільки в адміністративному позові позивач достатньо обґрунтував факт заподіяної йому моральної шкоди з боку відповідача. Крім того, відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням права на отримання інформації через ненадання відповіді на інформаційній запис, передбачено саме ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 05.05.2016 позивачем ОСОБА_1 подано начальнику Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві інформаційний запит про отримання публічної інформації, у якому на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач просив йому інформацію наступного змісту, а саме: на якій стадії перебуває виконавче провадження №49602063, відкрите 11.12.2015 з виконання виконавчого листа по справі №201/14675/14-ц від 15.04.2015, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с.4).

Вказаний запит отримано відповідачем 13.05.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.4).

На час звернення позивача до суду з даним позовом, а також прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі відповідь на вказаний запит Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві не надано, що відповідачем не спростовано.

Оскільки відповідь позивачу на його інформаційний запит не надавалась, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем в порушення ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 допущено протиправну бездіяльність, що виразилась у ненаданні відповіді на вказаний інформаційний запит на отримання публічної інформації від 05.05.2016.

Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-УІ передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

За правилами ст.1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі обставини не свідчать про наявність причинного зв'язку між порушенням звичайних життєвих зв'язків, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача, що внаслідок відмови у задоволенні його інформаційного запиту, позивачем отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 6000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі № 804/6920/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко