Справа № 334/2642/17
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.07.2017
Справа № 334/2642/17
Провадження № 2-а/334/359/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Лапі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну у справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій.Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він перебуває на обліку в Правобережному обєднаному УПФУ м. Запоріжжя з 16.11.1994 року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, у відповідності до ст. 14 Закону України«Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати та набув страхового стажу більше 24 місяців.

З 26 березня 2016 року він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-IV) і 24.03.2017 звернувся до Правобережного обєднаного УПФУ м. Запоріжжя (Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя) з заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії.

Однак Управління пенсійного фонду листом від 29.03.2017 №98/1-1 відмовило йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах.При цьому, при розрахунку його пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2009 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України №1058-IV при переході з одного виду пенсії на інший).

Позивач просить Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначені йому, пенсії за віком на загальних умовах у відповідності ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 24.03.2017 року із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити йому, пенсію за віком з 24.03.2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ №1058-IV із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 р.р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позивач надав заяву та просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач - Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надав письмові заперечення на адміністративний позов. В яких зазначили, що управління не мало правових підстав для повторного призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-IV ОСОБА_1, оскільки пенсія за нормами вказаного Закону йому вже була перерахована з 01.01.2004 р.

Так, ОСОБА_1 з 16.11.1994 р. перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. Згідно матеріалів пенсійної справи йому з 16.11.1994 р. призначено пенсію за віком згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом №3566 від 29.11.1994р.

З набранням чинності Закону №1058-IVпенсію позивачу з 01.01.2004 р. було перераховано за нормами даного Закону, що підтверджується відповідним розпорядженням. Коефіцієнт страхового стажу визначений по ст.ст. 24, 25 Закону №1058-IVта склав 0,42917. Заробітна плата для обчислення пенсії визначена згідно ст. 40 із застосуванням середньої заробітної плати за 2002 р. та становила 779,55 грн. (коефіцієнт заробітної плати 2,54380 х 306,45 грн. - середня заробітна плата за 2002 ).

Відповідне до абз. 2 п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IVположення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Крім того, після призначення пенсії позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1 проводилися перерахунки його пенсії по стажу та заробітку відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV( розпорядження від 16.02.2006 р., 14.02.2008 р., 02.11.2010 р.).

Також пенсія позивача неодноразово перераховувалася у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV-20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

В матеріалах пенсійної справи є постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2011 р. (справа № 2а-2904/2011 р.), яка набрала законної сили та відповідно до якої управлінням здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2009 рік в розмірі 1650,43 грн. з 01.11.2010 року (розпорядження від 18.05.2011 р.).

Крім того, оскаржуваний позивачем лист управління віл 29.03.2017 №98 1-1. доданий до позову, не є рішенням про відмову в призначенні або переведені на пенсію за віком, а є відповіддю про розгляд звернення ОСОБА_1 Ніяких рішень про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 управлінням не приймалося.

Тобто, для призначення пенсії особі необхідно звертатися безпосередньо до органів з призначення пенсій виключно із заявою встановленого зразка (бланку), встановленого вищевказаним Порядком. Управління повідомляє та наголошує, що ОСОБА_1 до управління із заявою про призначення йому пенсії не звертався.

Заява ОСОБА_1 від 24.03.2017 р. у відповідності до ст. З ЗУ «Про звернення громадян» трактується та розглядається як звернення громадян.

Також на даний час відсутні правові підстави для застосування під час розрахунку пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Так як, ОСОБА_1 вже отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах, він не має права у 2017 році на повторне призначення йому пенсії в межах одного виду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.11.1994 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя(стара назва Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя), та отримує пенсію за віком згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом №3566 від 29.11.1994р.

Згідно з трудовою книжкою позивача після призначення пенсії за віком на пільгових умовах він продовжував працювати, та звільнився 01.06.2011 року у звязку з виходом на пенсію.

24.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 29.03.2017 року за №98/І-1 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 24.03.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно до ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.«а» ст.2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону №1058-IV та ст.6 Закону №1788-XII визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У відповідності до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону №1058-IV.

Приписами ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше15 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, пенсія за віком вже призначена позивачу з 16.11.1994 на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом №3566 від 29.11.1994р.

Відповідно до ст. 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Отже, з 01.01.2014 року позивачу перераховано первинно призначену пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону №1788-XII (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається п.п.3 п.2 Перехідних положень Закону №1058-IV.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно дост. 14 Закону України №1788-XII, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1 проводилися перерахунки його пенсії по стажу та заробітку відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV( розпорядження від 16.02.2006 р., 14.02.2008 р., 02.11.2010 р.).

Також пенсія позивача неодноразово перераховувалася у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV- 20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

В матеріалах пенсійної справи є постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2011 р. (справа № 2а-2904/2011 р.), яка набрала законної сили та відповідно до якої управлінням здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2009 рік в розмірі 1650,43 грн. з 01.11.2010 року (розпорядження від 18.05.2011 р.).

Оскільки позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому з 01.01.2004 року обчислена за Законом №1058-IV, суд не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за його заявою від 24.03.2017 року у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону №1058-IV.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

Суд визнає безпідставними твердження позивача про те, що призначена йому пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено ст.14 Закону № 1788-XII,є пенсією за віком. В даному випадку позивач фактично просить призначити йому той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

Повторне призначення пенсії за віком за Законом №1058-IV не передбачено.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. ст. 10, 45 Закону №1058-IV, оскільки позивач отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом № 1058-IV та Законом № 1788-XII.

При постановленні даного судового рішення суд не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-612а14 від 31 березня 2015 року, оскільки Верховний Суд України розглянув вказану справу за зовсім іншими правовідносинами. Зокрема, у справі, яка була переглянута Верховним Судом України, предметом спору є переведення з одного виду пенсії, призначеної за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший - пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а не призначення пенсії за віком при вже призначеній пенсії за віком на пільгових умовах, призначення яких регулюється одними й тими ж законами.

Посилання у позові на ухвали Вищого адміністративного суду України у справах №К/800/2756/14 від 26.05.2015 року та №К/800/15619/15 від 03.06.2015 року, також є безпідставними, оскільки судові рішення цього суду не визначені такими, що є обовязковими для застосування судами через те, що містять правові висновки. В силу вимог ст. 244-2 КАС України обовязковими для застосуваннями усіма судами є лише судові рішення Верховного Суду України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу за його заявою від 24.03.2017 року пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 94 КАС України судові витрати (витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу), понесені позивачем у звязку з поданням та розглядом даної адміністративної справи, стягненню на його користь не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 23, 71, 94, 159-163, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Баруліна Т. Є.