Справа № 826/2979/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в закритті провадження у справі

06 липня 2017 року м. Київ № 826/2979/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., при секретарі судового засідання Зубенко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», за участю третіх осіб: публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) до Київської обласної філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» (надалі - відповідач або Київська обласна філія ДП «ДІСЕД»), за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» (надалі - третя особа або ПАТ «ПІБ») про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора Київської обласної філії ДП «ДІСЕД» Бродюк Ірини Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32630604 від 30.11.2016 року та скасування внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності: НОМЕР_1.

В судовому засіданні 06.07.2017 року представником третьої особи (ПАТ «ПІБ») заявлено письмове клопотання про закриття провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України. На переконання представника Банку у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, а тому даний спір не є публічно-правовим (оскільки випливає з договірних відносин) та відповідно має вирішуватися судом загальної юрисдикції, в порядку цивільного судочинства. На підтвердження обгрунтованості своєї правової позиції представник Банку додав до клопотання постанову Верховного Суду України від 14.06.2016 року (справа № 21-41а16).

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що фактично оскаржуються дії та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, які, на думку позивача, не відповідають законодавчо встановленій процедурі.

Представник третьої особи (ОСОБА_2) у судовому засіданні підтримав клопотання представника Банку про закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як зазначено у статті 4 КАС України, правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року (№21-41а16) у справі за позовом ОСОБА_7 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_8, держреєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві Сипчу Крістіни Миколаївни, ДРСУ, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ТОВ «Сол-Істейт», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, зазначено, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 № 21-41а16, з огляду на наступне.

У наведеному рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Поряд із цим, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договору іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду. Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірні реєстраційні дії без належної перевірки наданих для проведення реєстраційних дій документів.

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

До того ж, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.06.2016 року у справі № 21-41а16 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 157, 160 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Є.В. Аблов