Справа № 821/3001/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ К/800/2949/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (ДПІ)

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013

у справі № 821/3001/13-а Херсонського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Час Фортуни»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 25.12.2012 № 000892220, № та № . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов`язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової виїзної перевірки від 13.12.2012 за № 2940/224/35468960. Згідно з висновками акту від 13.12.2012 за № 2940/224/35468960 позивач порушив норми підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищив витрати на 515978,46 грн. у податковому обліку за липень-серпень 2012 року та податковий кредит за липень, серпень 2012 року на 83972,00 грн. за наслідками нікчемних правочинів із поставок від ТОВ «ДНС Траст», ТОВ «Агротранстрейд Компані» та ТОВ «Інвестиційна група «Каспій-Дон» товарів, у результаті чого занизив податок на прибуток за 3-й квартал 2012 року на 108355,00 грн. та ПДВ за липень, серпень 2012 року на

загальну суму 83972,00 грн.

Висновок про нікчемність правочинів позивача із ТОВ «ДНС Траст», ТОВ «Агротранстрейд Компані» та ТОВ «Інвестиційна група «Каспій-Дон» обґрунтовано посиланням на ознаки фіктивності їх підприємницької діяльності у зв'язку з відсутністю за місцем реєстрації, в тому числі засновників та директорів цих товариств; відсутністю основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, товарних запасів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності; відсутністю у позивача доказів транспортування та зберігання товарів.

За наслідками перевірки контролюючим органом стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.12.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 83972,00 грн. за основним платежем та 20993,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 108355,00 грн. за основним платежем та 27089,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на1603,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «ДНС Траст», ТОВ «Агротранстрейд Компані» та ТОВ «Інвестиційна група «Каспій-Дон» товарів (в тому числі: змінно-запасні частини (втулка циліндра, кришка робочого циліндра в зборі, кільце поршневе, кільце компресорне, кільце масло-знімальне, насос відцентрований водяний, насос масляний (лівий двигун), ремкомплект ущільнювача для відцентрованого водяного насосу, плунжерна пара (комплект), вузол клапанний, розпилювач) від імені цих постачальників на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував витрати та податковий кредит за вказані вище податкові звітні періоди.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту, ДПІ посилається на акти: ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька Донецької області ДПС від 15.11.2012

№ 2940/15/38264462 про проведення перевірки ТОВ «ДНС Траст» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за серпень-вересень 2012 року; Переяслав-Хмельницької ОДПІ Київської області ДПС від 12.10.2012 № 56/23-1/38047265 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Агротранстрейд Компані» з питань взаємовідносин з контрагентами за червень-липень 2012 року; ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька Донецької області ДПС від 28.09.2012 № 2451/1542/35270735 про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ІГ «Каспій-Дон» з питань взаємовідносин з контрагентами за травень-липень 2012 року, якими на підставі автоматизованого співставлення даних податкового обліку цих товариств та позивача встановлено відсутність між позивачем та цими товариствами поставок товарів та зроблено висновок про укладання між ними правочинів без мета реального встановлення правових наслідків; відсутність вказаних товариств, їх засновників та керівників за місцем реєстрації; відсутність у них основних засобів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності.

Апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, на підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме: завірених копій видаткових та податкових накладних, банківських виписок з рахунку позивача, первинних документів обліку щодо поставки позивачем придбаних товарів іншим суб'єктам господарювання (ДП «Спеціалізований морський порт «Октябрьск», ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект», ДП «Херсонський морський торговельний порт»),- за відсутності з боку контролюючого органу доказів, які б беззаперечно підтверджували безтоварність господарських операцій з поставки позивачу від ТОВ «ДНС Траст», ТОВ «Агротранстрейд Компані» та ТОВ «Інвестиційна група «Каспій-Дон» товарів, зробив юридично правильний висновок про недоведеність з боку відповідача на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача з податку на прибуток та ПДВ сум витрат та податкового кредиту відповідно. Оцінка доказів судом апеляційної інстанції зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: підписІ.О. Бухтіярової
підпис О.А. Веденяпіна