Справа № 820/2419/17
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 р. № 820/2419/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, а тому вважає, що вони підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд проаналізувавши докази в їх сукупності встановив наступне.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 33205528.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 1884 від 10.05.2017 та направлень від 10.05.2017 №2897, №2898, проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" (податковий номер 33205528), з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 03.02.2013 №03-02-11-UA за період з 01.07.2014 по 30.04.2017.

Результати перевірки викладені в акті №3836/20-40-14-06-08/33205528 від 19.05.2017.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено:

- порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" по зовнішньоекономічному контракту від 03.02.2013 №03-02-11-UA, укладений з ТОВ "Евроцемент-Гарант" (Російська Федерація);

- порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", в частині порушення порядку декларування валютних цінностей в Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами, станом на 01.01.2015.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, позивач надав письмові заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких Головним управлінням ДФС у Харківській області висновки акту перевірки №3836/20-40-14-06-08/33205528 від 19.05.2017 залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 07.06.2017, яким до позивача застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов'язань та порушення вимог валютного законодавства у розмірі 131068,09 грн, та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 07.06.2017, яким до позивача застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов'язань та порушення вимог валютного законодавства у розмірі 340,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.02.2013 між позивачем (продавець) та ТОВ "Евроцемент-Гарант" (Російська Федерація) (покупець) укладено контракт №03-02-11-UA на поставку рідкого керамічного теплоізоляційного покриття "ТСМ Керамический" та інших товарів промислового призначення.

Загальна сума контракту 300000000,00 рублів.

Відповідно до п. 5.2 контракту №03-02-11-UA форма оплати товару - відстрочка платежу, товар повинен бути оплачено не пізніше 180 днів від дати митного оформлення у країні продавця. У разі не оплати товару у зазначені строки покупець здійснює повернення товару продавцю у строк, що не перевищує 180 днів від дати митного оформлення у країні продавця. У разі попередньої оплати, товар повинен бути поставлено не пізніше 180 днів від дати надходження коштів на рахунок продавця.

У періоді з 01.07.2014 по 30.04.2017 ТОВ "Інфо Віт" на виконання умов контракту від 03.02.2013 №03-02-11-UA, відвантажено нерезиденту - ТОВ "Евроцемент-Гарант" товар на загальну суму 8982537,00 рос. руб. (еквівалент - 3118596,09 грн).

На думку контролюючого органу, валютна виручка за відвантажений на експорт товар надійшла на валютний рахунок ТОВ "Інфо Віт" №462, відкритий в ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО 325365, в сумі 13546066,00 рос. руб. (еквівалент - 4302201,98 грн), у тому числі в сумі 5346976 рос. руб. з порушенням строків, встановлених ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зі змінами та доповненнями.

Суд вважає висновок відповідача необґрунтованим в зв'язку з наступним.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій встановлено Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановами Правління Національного банку України № 475 від 16.11.2012 (діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності), №163 від 14.05.2013 (строком дії до 19 листопада 2013 року), №453 від 14.11.2013 (строк дії до 17 травня 2014 року), № 270 від 12.05.2014 (строк дії до 20 серпня 2014 року), від 20 серпня 2014 року N 515 (строком дії до 21 листопада 2014 року), від 20.11.2015 № 734 (строком дії до 02 грудня 2014 року), від 1 грудня 2014 року N 758 (строком дії до 03 березня 2015 року включно), від 3 березня 2015 року N 160 (строком дії до 03 червня 2015 року) установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

У зв'язку із зміною строків розрахунків з експорту та імпорту товарів до 90 днів, відповідно до постанови Правління Національного банку України № 163 від 14.05.2013, між позивачем та ТОВ "Евроцемент-Гарант" (Російська Федерація) 20.05.2013 укладено додаткову угоду №1-Б до контракту №03-02-11-UA від 03.02.2013, відповідно до якої змінено п. 5.2 контракту та зазначено, що форма оплати товару - відстрочка платежу, товар повинен бути оплачено не пізніше 90 днів від дати митного оформлення у країні продавця. У разі попередньої оплати, товар повинен бути поставлено не пізніше 90 днів від дати надходження коштів на рахунок продавця.

Суд зазначає, що зокрема постановою Правління Національного банку України № 270 від 12.05.2014 "Про зміну строків розрахунків з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Вказана постанова набирає чинності з 20 травня 2014 року та діє до 20 серпня 2014 року.

Судом встановлено, що 19.05.2014 між позивачем та ТОВ "Евроцемент-Гарант" (Російська Федерація) укладено додаткову угоду №2-Б до контракту №03-02-11-UA від 03.02.2013, відповідно до якої змінено п. 5.2 контракту та зазначено, що форма оплати товару - відстрочка платежу, товар повинен бути оплачено не пізніше 180 днів від дати митного оформлення у країні продавця. У разі попередньої оплати, товар повинен бути поставлено не пізніше 180 днів від дати надходження коштів на рахунок продавця.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, оскільки додаткова угода №2-Б між позивачем та ТОВ "Евроцемент-Гарант" (Російська Федерація) підписана 19.05.2014, а постанова Правління НБУ №270 набула чинності 20.05.2014, суд приходить до висновку, що вимоги пункту 1 Постанови Правління НБУ №270 щодо зміни строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", з 180 календарних днів до 90 календарних днів не розповсюджуються на дії ТОВ "Інфо Віт" та ТОВ "Евроцемент-Гарант" щодо виконання умов контракту №03-02-11-UA від 03.02.2011.

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а саме невиконання вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, суд виходить з наступного.

Оскільки оскаржуване рішення відносно нарахування штрафу за порушення порядку декларування валютних цінностей та іншого майна в декларації про валютні цінності є похідним від встановлення наведених вище обставин проведення розрахунків у сфері ЗЕД та обставини, зазначені контролюючим органом в акті перевірки щодо порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом з компанією ТОВ "Евроцемент-Гарант" №03-02-11-UA від 03.02.2013 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відсутні підстави для висновку про порушення позивачем ст. 9 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", а тому рішення відповідача про нарахування зазначеного штрафу є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Статтею 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються статтею 239 цього Кодексу, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено обмеження строків застосування адміністративно-господарських санкцій: адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, контролюючим органом пропущено строк застосування адміністративно-господарської санкції за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене, суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки №3836/20-40-14-06-08/33205528 від 19.05.2017 не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 підлягають скасуванню, а позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" - задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.06.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інфо Віт" (61058, м. Харків, ву. Культури, 9, к. 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 1971 (одна тисяча дев'ятсот сімдесят одна) грн 12 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 липня 2017 року.

Суддя А.С. Мороко