Справа № 808/3050/16
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2017 рокусправа № 808/3050/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Щербака А.А.

суддів: Баранник Н.П. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2017р. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2017р. позов задоволено.

Суд постановив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 01.09.2016 №, прийняте Токмацькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким збільшено суму грошового зобовязання за податком на доходи фізичних осіб на суму 118706,36 грн., (сто вісімнадцять тисяч сімсот шість гривен тридцять шість копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2016 №Ф-163, прийняту Токмацькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 01.09.2016 №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Токмацькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить постанову суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано те, що позивачем сформовано витрати в порушення пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та також віднесено до витрат в періоді з 01.01.2013 по 21.12.2015 витрати на придбання дизельного палива, не надавши докази того, що це паливо було фактично витрачено.

Представник відповідача не з'явився, направив заяву про відкладення справи.

Представники позивача проти зад ловлення апеляційної скарги заперечували.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як було встановлено судом першої інстанції, на підставі акту перевірки від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1 відповідачем 01.09.2017 прийняті:

податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 118 706,36 грн., у тому числі за основним платежем 94 965,09 грн. та штрафними санкціями 23 741,27 грн.,

вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-163 на суму 192 212,94 грн.;

рішення №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 20 778,86 грн.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.6, 139.1.9п. 139.1 ст. 139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, 177.4 ст. 177, пп.176.2 «а», пп.176.1 «б» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходу фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на суму 94 965,09 грн., у тому числі по податковим періодам: з 01.01.2013 по 31.12.2013 13 465,98 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 35 409,94 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 46 089,17 грн.;

ст. ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», абз. 2 пп. п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №445, зареєстрованої в Мінюсті України 07.05.2015 за №508/26953, у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з єдиного внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на загальну суму 192 212,94 грн., у тому числі по звітних (податкових) періодах: з 01.01.2013 по 31.12.2013 31 151,28 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 77 647,20 грн., з 01.01.2015 по 31.12.2015 83 414,46 грн.

В описовій частині акту зазначено, що вказані порушення є наслідком того, що позивачем було включено до складу витрат суми по сплаті податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) в сумі 20 672грн. за 2013рік та 10 788,83грн. за 2014рік.

Також зазначено що позивачем було включено до складу витрат у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 витрати на придбання дизельного палива, а перевіркою на підставі поданих позивачем документів було встановлено розбіжність щодо кількості витраченого позивачем палива при здійсненні господарської діяльності.

Вказані рішення позивачем було оскаржено до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Щодо висновку перевірки про включення позивачем до складу витрат сум податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пунктів 177.3, 177.4 т. 177 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

Відповідно до підпункту 138.10.4. інші операційні витрати, що включають, зокрема суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом).

Як було встановлено судом першої інстанції, суми у розмірі 20 672,00 грн. за 2013 рік та 10 788,83 грн. за 2014 рік є сумами податку на додану вартість, що були фактично сплачені грошовими коштами до бюджету. Факт оплати підтверджено позивачем наступними первинними документами, доданими до матеріалів справи, а саме платіжними дорученнями на користь Державного (місцевого) бюджету м. Токмак: від 17.01.2013 №2506 на суму 1 410,00 грн.; від 25.02.2013 №2527 на суму 928,00 грн.; від 21.03.2013 №2550 на суму 1 142,00 грн.; від 23.04.2013 №2578 на суму 1 572,00 грн.; від 21.05.2013 №2600 на суму 1 799,00 грн.; від 20.06.2013 №2631 на суму 2 139,00 грн.; від 23.07.2013 №2662 на суму 2 361,00 грн.; від 21.08.2013 №2691 на суму 2 406,00 грн.; від 17.09.2013 №2714 на суму 2 087,00 грн.; від 29.10.2013 №2742 на суму 1 325,00 грн.; від 27.11.2013 №2770 на суму 2 266,00 грн.; від 24.12.2013 №2791 на суму 1 376,00 грн.; від 20.01.2014 №2801 на суму 741,00 грн.; від 27.02.2014 №2828 на суму 309,00 грн.; від 28.03.2014 №2843 на суму 922,00 грн.; від 25.04.2014 №2852 на суму 900,00 грн.; від 29.05.2014 №2862 на суму 729,00 грн.; від 27.06.2014 №2876 на суму 1 340,00 грн.; від 29.07.2014 №8695 на суму 789,83 грн.; від 27.08.2014 №8709 на суму 1 351,00 грн.; від 26.09.2014 №8720 на суму 868,00 грн.; від 21.10.2014 №1371 на суму 1 371,00 грн.; від 20.11.2014 №2754 на суму 1 096,00 грн.; від 22.12.2014 №2770 на суму 372,00 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що жодних доказів включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат підприємця та відображення в Книгах обліку доходів і витрат сум ПДВ, що включені до ціни придбаних позивачем товарів (робіт, послуг) відповідачем суду не надано та не наведено.

Таким чином, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано вимоги пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, є помилковими.

Зазначена норма містить заборону на врахування при визначенні оподатковуваного прибутку податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що відповідачем безпідставно було виключено суму валових витрат у розмірі 31 460,83 грн. за період 2013 - 2014 роки.

Щодо включення позивачем до складу витрат у періоді з 01.01.2013 по 31.12.2015 витрат на придбання дизельного палива.

Як було встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 для підтвердження витрат пального були здійснені контрольні вимірювання, за результатами яких було затверджено середні норми витрат пального для вантажних сідельних тягачів Renault Magnum та Renault Premium (наказ № 1 від 01.01.2013). Зважаючи, що при виконанні автомобілем транспортної роботи (рух автомобіля з вантажем) споживання палива зростає, в наказі № 1 від 01.01.2013 затверджено базову норму витрат палива при русі тягача без вантажу у розмірі 35л/100км (пункт 1 наказу) та додаткову норму на виконання транспортної роботи у розмірі 1,3 л/100 т-км, тобто додаткові 1,3 л дизельного пального на кожні 100 тонно-кілометри (пункт 2 наказу). При встановленні норми на виконання транспортної роботи ФОП ОСОБА_1 було враховано рекомендовані норми на виконання транспортної роботи, встановлені пунктом 1.3 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43.

Токмацкою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області при проведенні перевірки враховано лише норму витрат палива розмірі 35 л/100 км (стор. 15, 18, 19 акту позапланової перевірки від 15.08.2016 №306/1302/НОМЕР_1) та не бралися до уваги додаткові витрати палива на виконання сідельними тягачами транспортної роботи (тобто додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем).

У відповідності п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції було встановлено, що в перевіреному періоді ФОП ОСОБА_1 придбавалося дизельне пальне у ТОВ ВТФ «Авіас», ТОВ «Магістраль-В», ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Сервісна компанія «Формула», ТОВ «РН-КАРТ Україна» для здійснення господарської діяльності по наданню послуг з перевезення вантажів. Факти придбання та отримання дизельного палива підтверджують платіжні доручення, фіскальні чеки, рахунки-фактури, рахунки на оплату, видаткові накладні, акти приймання-передачі. накладні (реєстр вказаних документів та їх копії долучено позивачем до матеріалів справи).

Окрім того, до перевірки контролюючому органу були надані акти на списання паливно-мастильних матеріалів, використаних на перевезення в межах підприємницької діяльності, що фіксують факт списання паливно-мастильних матеріалів, використаних для здійснення підприємницької діяльності.

Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання дизельного палива.

Протягом 2013 - 2015 років ФОП ОСОБА_1 велись Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність № 1092 та № 93 (копії листів Книг наявні в матеріалах справи). Дані книг співпадають з даними податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013, 2014 та 2015 роки відповідно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження витрат на придбання дизельного палива є помилковими.

З огляду на викладене, судом першої інстанції також зроблено вірний висновок про необхідність скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2016 №Ф-163, та рішення від 01.09.2016 №230 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску

Підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2017р. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Ю.В. Дурасова