Справа № 303/1829/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6248/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Качмара В.Я.,
суддів Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,
при секретарі судового засідання Куціль С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -
ВCТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі ОУПФ, ПФУ відповідно) у якому просила: визнати дії відповідача щодо не зарахування позивачу страхового стажу і заробітку для обчислення пенсії період військової служби за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 (далі Військова частина) за період з 01.01.2007 по 12.12.2013 протиправними; зобов`язати ОУПФ зарахувати ОСОБА_1 страховий стаж і заробіток для обчислення розміру пенсії, період військової служби за контрактом у Військовій частині та внести відповідні відомості про страховий стаж до персоніфікованого обліку за період роботи з 01.01.2007 по 12.12.2013.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за час перебування на посаді медичної сестри терапевтичного відділення Військової частини у спірний період вона була застрахованою особою та з її грошового утримання щомісячно починаючи з 01.01.2007 Військовою частиною сплачувались страхові внески та подавались відповідні звіти. Однак, такі звіти приймалися відділом персоніфікованого обліку відповідача без індивідуальних відомостей про застраховану особу. Проте така обставина не може бути підставою для позбавлення її права на отримання пенсії за вислугу років.
Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року у справі №303/1829/17 позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскільки п.6 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) не визначено страхувальників для застрахованих осіб, зазначених у п.17 ст.11 цього Закону, то до внесення змін у законодавство звітність до системи персоніфікованого обліку з 01.01.2007 не подається. А відтак, ті особи які не набули право на пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та особи, звільнені з військової служби, які виявили бажання отримувати пенсію в порядку і на умовах, передбачених Законом №1058-IV не матимуть права на отримання пенсії.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки є достатньо страхового стажу для призначення пенсії, а наявність законодавчих прогалин щодо порядку зарахування спірного періоду страхового стажу та заробітку для обчислення пенсії не може бути підставою для позбавлення особи права на отримання належного розміру пенсії.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 починаючи з 07.08.1989 працювала на посаді медичної сестри терапевтичного відділення військової частини НОМЕР_2 , яка у січні 1998 року отримала нове умовне найменування військова частина НОМЕР_1 , з 31.10.2005 звільнена із займаної посади у зв`язку з призовом на військову службу, яку вона проходила у Збройних Силах України при Військовій частині на зазначеній вище посаді по 12.12.2013. Починаючи з 13.13.2013 прийнята на посаду медичної сестри терапевтичного відділення цієї ж Військової частини, у якій і продовжує працювати по даний час (а.с.10-14).
25.10.2016 позивач звернулась до ОУПФ із заявою щодо можливості призначення їй пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII).
У відповідь на зазначену заяву ОУПФ повідомило ОСОБА_1 , що за попередніми розрахунками, згідно поданих нею документів та за даними персоніфікованого обліку страховий стаж останньої станом на 31.12.2015 становить 23 роки 3 місяці і 4 дні, 3 них спеціального 19 років 5 місяців та 14 днів (з потрібних 25 років 6 місяців вислуги), що відповідно не дає право на призначення пенсії за вислугу років. Крім цього, із одержаної відповіді позивач також дізналася, що у зв`язку з відсутністю персоніфікованого обліку до її загального та спеціального стажу не зараховано періоду проходження військової служби у Військовій частині з 01.01.2007 по 12.12.2013. При цьому, відповідачем також було вказано, що у разі подальшої роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, особа, що подала розглядувану заяву може звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі ГУПФ) для повторного обчислення спеціального стажу роботи, що дає право на призначення відповідного виду пенсії, що і було зроблено позивачкою (а.с.8).
Зі змісту листа від 07.03.2017 №42/Г-99-05, що був наданий ГУПФ, на повторне звернення ОСОБА_1 , щодо визначення права на отримання пенсії за вислугу років видно, що право на призначення такої пенсії вона набула, однак зважаючи на те, що у системі персоніфікованого обліку ПФУ відсутня інформація про страховий стаж та заробіток позивачки за період 2007-2013 років, підстав для врахування страхового стажу та заробітку для обчислення пенсії за спірний період немає, що в результаті призводить до зменшення розміру такої (а.с.9).
Не погоджуючись із такими позиціями пенсійних органів позивач звернулася до суду із цим позовом.
У відповідності до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи а переліком,що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (далі КМУ), станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
- з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців;
- з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
- які в період до 01.06.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами 1та 2 цього пункту;
- 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1970 (позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
За приписами частин 1 та 2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж визначається, як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФУ відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з п.17 ст.11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу.
У п.2 ч.1 ст.14 цього ж Закону визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 7 - 9, 12 - 14, 17 і 18 ст.11 цього Закону.
З огляду на це, позивач підпадає під категорію застрахованих осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як військовослужбовець, що проходить службу за контрактом.
Статтею 15 Закону №1058-ІV встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст..14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч. 1 ст.12 цього Закону.
Зі змісту ч.1 ст.21 Закону №1058-ІV випливає, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-10, 12-15, 18 ст.11 цього Закону подаються до територіального органу ПФУ страхувальниками - роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу. Форми документів, порядок та строки їх подання встановлюються правлінням ПФУ (ч.6 ст.21).
Відповідно до п. 7 ч.1 ст.64 Закону №1058-ІV територіальні органи ПФУ мають право стягнути з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.
Крім того, ч.3 ст.20 цього Закону визначено, що обчислення страхових внесків територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Згідно з п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженогопостановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Записами трудової книжки а також поданими довідками від 11.11.2016, 09.11.2016 №№1130 та179-2/1591 відповідно, підтверджується те, що у спірний період позивач дійсно працювала на посаді, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років.
Як передбачено ст.101 Закону №1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.
Зазначене свідчить, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, за обставин, коли встановлено факт роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії.
З матеріалів справи видно та цього не заперечує апелянт, що ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII.
При цьому, предметом спору у даній справі є оскарження дій відповідача з приводу не зарахування до загального стажу роботи позивачки страхового стажу та заробітку для обчислення пенсії за період з 01.01.2007 по 31.12.2013, так як у системі персоніфікованого обліку ПФУ немає відомостей про такий стаж та заробіток, що зокрема, і про це зазначає сам відповідач, викликано тим, що згідно з п.17 ст.11 Закону №1058-ІV позивач відноситься до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, однак в силу того, що п.6 ст.21 цього ж Закону не визначено страхувальників для застрахованих осіб передбачених п.17 ст.11 Закону №1058-ІV, то до внесення змін у законодавство звітність до системи персоніфікованого обліку з 01.01.2007 не подається.
А тому, посилаючись на наявність колізійних норм законодавстві, якими не визначено страхувальників для відповідної категорії осіб, що і виступає основною причиною невнесення відповідних відомостей до системи персоніфікованого обліку про страховий стаж та заробіток, які в подальшому враховуються під час обчислення пенсії та впливають на її розмір, ОУПФ відмовило позивачці у зарахуванні до її страхового стажу та заробітку спірних періодів роботи.
Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність таких прогалин у законодавстві не можуть бути причиною неврахування вище перелічених періодів роботи, до страхового стажу та заробітку та відповідно позбавляти особу права на отримання нею належного розміру пенсії.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук
Повний текст виготовлений 10 липня 2017 року.