Справа № 638/7702/17
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/7702/17
Провадження № 2-а/638/472/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретаря Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення пенсії за вислугу років, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії та скасувати рішення Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі Закону України Про прокуратуру» згідно із заявою від 06.04.2017 року; зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду м.Харкова здійснити призначення позивачу пенсії за вислугу років з часу звернення із розрахунку 90 відсотків від середнього розміру щомісячної заробітної плати, без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом України №3662-12 від 26.11.1993 року, у редакції Закону України від 12.07.2001 року №2663-111, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працює в огранах прокуратури України з 08.02.1993 року та по теперішній час. 06.04.2017 року позивач звернулась до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова із заявою про призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» та належним чином сформованим пакетом документів. Проте рішенням відповідача від 06.04.2017 року №586 у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу було відмовлено у звязку з тим, що з 01.06.2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIIIвід 02.03.2015 року скасовано норми щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Таке рішення відповідача вважає неправомірним та таким, що порушу соціальні права позивача, а саме незаконно позбавляє її досягнутих соціальних гарантій щодо пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 18.05.2017 року по справі відкрито скорочене провадження.

01 червня 2017 року ухвалою суду справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, згідно яких Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова не погоджується з вимогами позивача. В обґрунтування свої заперечень посилається на те, що рішенням управління від 06.04.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2915 року

«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Також зазначає, що вказаним законом передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошову утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. До 1 червня 2015 року не прийнято закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій. Оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії після 1 червня 2015 року, тому вважає, що управління правомірно відмовило в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

Суд, перевіривши доводи позову і заперечень проти нього, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази кожний окремо та у їх сукупності й взаємозвязку, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_2 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.02.1993 року та по теперішній час працює в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки.

06.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням №586 від 06.04.2017 року відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, зокрема відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», та ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» №1697- VII від 14.10.2014 року, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, яка набула чинності з 15.07.2015 року.

Позивач, не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за вислугою років, звернулась до суду із даним позовом.

Згідно записів трудової книжки, заведеної на імя ОСОБА_1, остання безперервно працювала в органах прокуратури Харківської області на посадах: друкарки (з 08.02.1993 року), інспектора канцелярії (з 02.08.1993 року), стажера на посаду старшого помічника прокурора (з 31.10.1997 року), стажера на посаду слідчого прокуратури

(з 02.12.1997 року), стажера на посаду старшого прокурора (з 09.12.1997 року), стажера на посаду помічника прокурора (з 23.07.1998 року), помічника прокурора (з 16.09.1998 року), в.о. прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ та податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства (з 07.09.1999 року), прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ та податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства (з 14.09.1999 року), старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ та податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства (з 14.02.2000 року), старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства (з 29.01.2002 року), старшого прокурора організаційно-контрольного відділу (з 16.08.2004 року), заступника начальника відділу організаційно-контрольного відділу (з 06.04.2015 року), заступника начальника відділу організації роботи контролю виконання та систематизації законодавства (з 22.07.2015 року), заступника начальника відділу організаційного та правового забезпечення (з 05.01.2016 року), начальника відділу організаційного та правового забезпечення (з 12.07.2016 року).

16.12.1993 року прийнято Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, яким визначено правовий статус державних службовців.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, відповідно до п.2 якого до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів, управління військових формувань, Держспецзвязку, Адміністрації Держспецстрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Позивач ОСОБА_1 здобула вищу юридичну освіту 31.01.1995 року, що підтверджується копією диплому спеціаліста КД №017835, виданого 03.02.1995 року, тому стаж роботи з 31.01.1995 року по 30.10.1997 року на посаді інспектора канцелярії прокуратури області зараховується до вислуги років позивача.

Враховуючи викладене, загальний стаж роботи позивача на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років становить 27 років 12 місяців 01 день, загальний стаж роботи в органах прокуратури 23 роки 1 місяць 29 днів, з яких вислуга років складає 22 роки 2 місяці 0 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 18 років 6 місяців 21 день. Цей факт підтверджується копією трудової книжки та розрахунком стажу, наданого відповідачем.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_2 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_3 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 ОСОБА_3 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_2 України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (01.04.1998) діяв Закон №1789=ХІІ.

Статтею 50-1 вказаного Закону (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, позивач набула право виходу на пенсію після набуття нею стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон України №1697-VII , частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 вказаного Закону збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_2 України.

Частинами першою третьою статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мала законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону №1697-VII.

Також слід врахувати, що у період з 20.05.2012 року по 05.06.2012 року ОСОБА_1 перебувала на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова і вказана посада відноситься до посад прокурора, а тому вказаний період підлягає зарахуванню до стажу роботи, у тому числі на прокурорських посадах, що дає право на пенсію за вислугою років.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, Закону України «Про прокуратуру», керуючись ст.ст. 2,6,9,10,11,12,71,94, 158, 159-163, 181, 186 КАС України, суд ,

постановив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення пенсії за вислугу років - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Скасувати рішення Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова №586 від 06.04.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 06.04.2017 року із розрахунку 90 відсотків від середнього розміру щомісячної заробітної плати, без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн..

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя: О.В.Шишкін