Справа № 335/7132/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7132/17 2-а/335/324/2017
(в порядку скороченого провадження)
13 липня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,
14.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, в обґрунтування якого вказав, що він перебував на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати. 13.04.2017 позивач у звязку з тим, що набув право на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Однак, листом відповідача від 29.05.2017 його було повідомлено, що переведення його з одного виду пенсії на інший було проведено відповідно до вимог діючого законодавства. При цьому, до уваги не було взято показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто з 2014 року по 2016 роки. Також позивача повідомлено про те, що у звязку з тим, що йому пенсія за вислугу років була призначена з 04.12.2016, тому права на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій немає.
Просив визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком з 13.04.2017 відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та виплаті відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення; зобовязати відповідача нарахувати та виплачувати йому пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2014-2016 роки, та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 13.04.2017; зобовязати відповідача виплатити йому відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення - 13.04.2017, з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 640 грн. 00 коп.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
11 липня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства вказав, що управління діяло виключно в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства і жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача. Просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у
Центральному обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з 04.12.2006 отримував пенсію за вислугу років працівнику охорони здоровя за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
13.04.2017 позивач звернувся до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі УПФУ) із заявою, в якій просив перевести його з одного виду пенсії на інший а саме на пенсію за віком.
Відтак, предметом спору у даній справі є дії відповідача щодо застосування при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший показнику середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а не дії відповідача щодо її призначення.
Позивач зазначає, що в даному випадку слід застосовувати положення ч. 2 ст. 40 Закону № 1058, а саме показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, позивач звертався до УПФУ із заявою від 15.05.2017 про перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати йому пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2014-2016 роки та виплатити відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Переведення з одного виду пенсії на інший виконується в порядку, передбаченому частиною третьої статті 45 вищезгаданого Закону. Як зазначено в цій статті, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З позовної заяви вбачається, що позивач не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Навпаки, як свідчить зміст позовної заяви, а також зміст листа від 29.05.2017 №84/к-9, позивач наполягає на застосуванні показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення (перерахунок) пенсії за віком, тобто за 2014-2016 роки.
Таким чином, в даному випадку у відповідача не було підстав застосовувати показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Також, предметом спору у даній справі є правовідносини, які виникли між сторонами з приводу застосування пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
Так, відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Не заперечуючи досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058, та не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не заперечуючи наявності у позивача страхового стажу - 35 років, УПФУ вказує на те, що право на грошову допомогу мають особи, за умови, якщо до часу призначення пенсії за віком вони не отримували будь-яку іншу пенсію.
Тобто, позиція відповідача полягає у тому, що оскільки позивачу раніше призначалася пенсія за віком, то під час переведення на пенсію за віком у нього відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Таку позицію УПФУ суд вважає необґрунтованою з таких підстав.
З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058.
Отже, згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 підставою для відмови у невиплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії, а не призначення пенсії в минулому.
Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на момент виникнення у позивача права на пенсію, він не отримував будь-якого іншого виду пенсій, то відмова УПФУ у виплаті позивачу грошової допомоги не ґрунтується на приписах чинного законодавства, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, що також узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України з аналогічних питань.
Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов у повному обсязі.
На підставі статті 94 КАС України та враховуючи немайновий характер позовних вимог, на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати противоправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з 13.04.2017 відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та виплаті відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.
Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - 2014-2016 роки, та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці у пенсії, що була виплачена раніше, починаючи з 13.04.2017.
Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення - 13.04.2017, з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 13 липня 2017 р.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя ОСОБА_2