Справа № 826/8369/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 липня 2017 року №826/8369/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особауправління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа - головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якій просить суд зобов'язати управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, прийняти до обліку постанову Вищого адміністративного суду України №К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів ОСОБА_1 у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням змін прожиткового мінімуму в Україні.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2015, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20.04.2016 судові рішення по справі скасовані зі скеруванням справи на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва. Згідно ухвали Вищого адміністративного суду від 20.04.16 р. судові рішення по справі скасовані зі скеруванням справи на новий розгляд з огляду на те, що судами не з'ясовано, чи правомірно проведено перерахунок і виплат різниці недоплаченої пенсії позивачу як дитині війни з урахуванням положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 було подано відповідачу усі необхідні документи для включення його у інвентаризаційний реєстр та визначення черговості виплати заборгованості за невиконаним рішенням суду, а саме, виконавчим листом №12/471 виданим Окружним адміністративним судом міста Києва 12.03.2011, водночас документи спочатку були прийняті з урахуванням судових рішень, виконання яких гарантується державою, але в подальшому йому відмовлено на підставі листа Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 2707/61 від 19.12.2012. Зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсії позивача як дитині війни неправильно та не в повному обсязі, проігнорувавши роз'яснення Пенсійного фонду України №1982/Д-100, хоча ним подано звіт до виконавчої служби про повне виконання рішення. Вказав, що також не виконано вимоги законодавства щодо перерахунку 30% надбавки до пенсії позивача у зв'язку з постійними змінами рівня прожиткового мінімуму у відповідності до статей 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав.

Третя особа особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві проти задоволення позовних вимог заперечувало, зазначивши, що оскільки кошти позивачу виплачені, то згідно пункту 11 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, рішення повернуто позивачу. Вказало, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 19.12.2014 №27071/12 відповідача повідомлено про виконання в повному обсязі постанови Вищого адміністративного суду України №К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011, а саме: кошти в розмірі 1849, 26 грн. виплачені у квітні 2011 року платіжним дорученням від 08.04.2011 №8452 та в розмірі 1669, 33 грн. виплачені відомістю на виплату пенсій у травні 2011 року.

У додаткових запереченнях третя особа зазначає, що 14.06.2011 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011. Згідно частини сьомої Закону України «Про внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» прикінцеві положення доповнити пунктом 4 такого змісту: «4. Установити, що у 2011 році норми і положення … статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». На виконання вимог Закону України «Про внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», 06.07.2011 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23.07.2011. Відповідно, з 23.07.2011 нарахування та виплата дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги здійснюється згідно постанови Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 7% від мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Підпунктом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014, установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 66, 43 грн.

Починаючи з 2006 року індекс споживчих цін не перевищував 101%, і можливість нарахування коштів при проведенні індексації пенсії позивачу виникла у серпні 2007 року. Відповідно до заяви позивача про проведення індексації його пенсії від 29.09.2008, кошти за період з 01.08.2007 по 31.12.2007 в сум 117, 6 грн. були виплачені у жовтні 2008 року.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи та письмові заперечення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2009 у справі №12/471 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, третя особа - Управління Служби безпеки України, про зобов'язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії позов задоволено частково, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2006 з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2009 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів з 22 травня 2008 року у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» скасовано та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» й в іншій частині постанова залишена без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2011 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2009 змінено, скасовано її в частині зазначення кінцевого строку - 31.12.2008 щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 як дитині війни та в решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2009 залишено без змін, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2009 залишено без змін.

12.03.2011 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист по адміністративній справі №12/471.

ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у місті Києві було подано заяву щодо внесення постанови Вищого адміністративного суду України № К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011 до реєстру рішень, виконання яких гарантується державною.

Листом № 27071/12 від 19.12.2014 Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві на повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державною №2419/04-31 від 04.12.2014 повідомило, що постанова Вищого адміністративного суду України №К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011 виконана в повному обсязі та заборгованість по виплаті за вказаним рішенням відсутня.

Листом №2419/04-31 від 30.12.2014 «Про повернення документів» Головне управління юстиції у місті Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що йому повертають надіслані ним документи з огляду на те, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України №27071/12 від 19.12.2014 надане ним рішення суду виконано в повному обсязі та заборгованість відсутня.

Позивач не погоджуючись із вказаним, звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

На виконання вказаного положення прийнято Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014.

Згідно пунктів 1, 3 - 5, 7, 9 - 11 Порядку (в редакції станом на грудень 2014 рік) цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України. У разі подання до органу державної виконавчої служби виконавчого документа заявник додає до нього копію судового рішення (за наявності).

Зареєстроване в установленому порядку рішення невідкладно розглядається керівником органу державної виконавчої служби та передається відповідальній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до органу державної виконавчої служби. Відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов'язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Якщо за результатами перевірки встановлено, що рішення виконано в повному обсязі, відповідальна особа повертає рішення заявнику із супровідним листом та відповідною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов'язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено. Якщо рішенням зобов'язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти, відповідальна особа разом з повідомленням надсилає боржнику або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, копію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Про здійснення нарахування боржник або орган державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, зобов'язаний повідомити відповідальній особі протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення із наданням відповідного документа про здійснення нарахування, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

Якщо рішення виконано боржником або в інший спосіб в повному обсязі, таке рішення підлягає поверненню заявнику протягом семи робочих днів з дня одержання відповідного документального підтвердження, про що вноситься запис до Реєстру. Одночасно з рішенням заявнику надсилаються копії документів, що підтверджують виконання рішення в повному обсязі.

В даному випадку ОСОБА_1 звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві з заявою про виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2011 по адміністративній справі №12/471, виданого на виконання постанови Вищого адміністративного суду України № К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011.

Згідно вказаного виконавчого листа - суд зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2006 з урахуванням індексації відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

З матеріалів справи вбачається, що повертаючи документи позивачу листом №2419/04-31 від 30.12.2014, Головне управління юстиції у місті Києві прийняло до уваги лист Головного управління Пенсійного фонду України №27071/12 від 19.12.2014 щодо виконання в повному обсязі судового рішення та відсутність заборгованості.

З огляду на вищевикладене та зміст ухвали Вищого адміністративного суду від 20.04.2016, суд зазначає наступне.

Щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та забезпечити виплату різниці недоплачених коштів з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 у відповідності до діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції з 09.07.2007 по 31.12.2007 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва справи №12/471, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія норм названого вище Закону, які передбачали відповідні виплати, була призупинена.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа №1-29/2007) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» пункту 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет України (пункт 4 резолютивної частини рішення).

Відповідно до пунктів 5 та 6 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа №1-29/2007) рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, позивачу має бути перераховано пенсію за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 з дня прийняття рішення Конституційним Судом України по справі №6-рп/2007 від 09.07.2007.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції , що діє з 01.01.2008) встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI у Законі України «Про соціальний захист дітей війни» викладено текст статті 6 в такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Суд керується положеннями частини другої статті 152 Конституції України (№ 254к/96-ВР від 28.06.1996), у відповідності до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили, а закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд приймає до уваги, зокрема, пункт 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України)» (№ 15-рп/2000 від 14.12.2000). Конституційний Суд України, зокрема, зазначає, що органи державної влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та їх об'єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, суд бере до уваги зміст пункту 4 мотивувальної частини і пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України «Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій)» (№8-зп від 24.12.1997).

Конституційний Суд України в четвертому пункті мотивувальної частини зазначає, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. 3а цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Прояв зазначеного правового змісту дії рішення Конституційного Суду України у часі був покладений у пункт 3 резолютивної частини цього рішення.

Таким чином, враховуючи особливість юридичних наслідків визнання неконституційним нормативно-правового акту (яка проявляється в тому, що не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність) суд вважає, що рішення Конституційного Суду України зворотної дії у часі не мають і не можуть у зв'язку з цим бути поширеними на правовідносини, які мали місце на час дії відповідної правової норми, до дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Отже, позивачу має бути перераховано пенсію за період з дня ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, тобто з 22.05.2008.

Тобто, за вказаний період нарахована позивачу пенсія мала бути підвищена на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 19.12.2014 №27071/12 - кошти в розмірі 1849, 26 грн. виплачені у квітні 2011 року платіжним дорученням від 08.04.2011 №8452, стосуються саме перерахунку пенсії позивачу за період з 09.07.2007 по 21.07.2009 на виконання статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Позивачем не наведено у позовній заяві та поясненнях будь-яких заперечень щодо правильності перерахунку йому пенсії з врахуванням 30% надбавки за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та факт отримання коштів згідно вказаних платіжних доручень не заперечив.

Згідно змісту судового рішення і виконавчого листа в цій частині в них зазначено чіткий період перерахування пенсії - з 09.07.2007 по 31.12.2007 - тому виконання судового рішення і виконавчого листа стосуються лише цього періоду і не розповсюджуються на будь-які інші, що не були предметом дослідження під час розгляду адміністративної справи №12/471.

За таких обставин в цій частині суд не знаходить підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо повернення його заяви на підставі приписів пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, про прийняття до обліку постанови Вищого адміністративного суду України №К-60154/09, К-1727/10 від 26.01.2011.

Щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2006 з урахуванням індексації відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», то суд зазначає наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи №12/471, відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

В статті 2 зазначеного Закону визначені об'єкти індексації грошових доходів населення, зокрема, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - стипендії; - оплата праці (грошове забезпечення); - суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; - суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.12.2014 №27071/12 вбачається, що перерахунок пенсії позивачу з 19.12.2006 з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» виконано в повному обсязі.

У позовній заяві позивач посилається на недотримання відповідачем вимог постанов Кабінету Міністрів України №663 від 07.05.1998 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян», №2034 від 21.12.1998 «Про індексацію грошових доходів громадян», №159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», №1078 від 17.07.2003 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», які містять схему перерахунку індексації за рахунок інфляції у випадках несвоєчасної виплати, Закону України №1136-XIV від 08.10.19999 «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР», згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Щодо застосування вказаних актів законодавства до даних правовідносин, суд зазначає наступне.

Постанови Кабінету Міністрів України №663 від 07.05.1998 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян», №2034 від 21.12.1998 «Про індексацію грошових доходів громадян» втратили чинність у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», тому не могли застосовуватися.

Закон України №1136-XIV від 08.10.1999 «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР» втратив чинність на підставі Цивільного кодексу України №435-IV від 16.01.2003. Крім того, вказане положення стосується порушення боржником виконання грошового зобов'язання у договірних відносинах, що відсутнє у даному випадку.

Згідно пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та статті 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на виконання якого прийнято постанову Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

В даному випадку згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2011 по адміністративній справі №12/471 та судових рішень, на виконання яких його видано, не визначено обов'язок Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити перерахунок пенсії позивача згідно будь-яких інших актів, крім діючої статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно, орган стягнення не мав підстав самостійно визначати розмір будь-яких нарахувань з боржника на користь позивача, крім тих, що прямо передбачені у виконавчому документі.

Також суд зазначає, що в цій частині судовим рішенням зобов'язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2006 без зазначення кінцевого терміну перерахунку.

Проте, під час розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва №12/471 ним надавалася оцінка відповідності законодавству нарахування пенсії позивачу станом на час прийняття рішення по справі.

Зокрема, згідно змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2009 №12/471 позивач звертався до суду, в тому числі, і з вимогою зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві після перерахунку пенсії за позовними вимогами виплачувати її у подальшому з урахуванням всіх вказаних надбавок.

В задоволенні вказаної вимоги судом було відмовлено з огляду на те, що позовна вимога стосовно зобов'язання відповідача після перерахунку пенсії за позовними вимогами виплачувати її у подальшому з урахуванням всіх вказаних надбавок є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Позовна вимога стосовно подальшого проведення перерахунку та виплати пенсії не може бути задоволена, оскільки законодавство України, правовий порядок щодо цього має тенденцію змінюватись, а суд не має можливості передбачити положення законів, які будуть діяти в майбутньому.

Таким чином, судове рішення і, відповідно, виданий на його виконання виконавчий документ, не стосуються нарахування пенсії позивачу у період після прийняття постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2009 №12/471, і орган стягнення також не має обов'язку контролювати у динаміці правильність нарахування позивачу пенсії, тоді як його відповідальність охоплює лише період, проаналізований у судовому рішенні.

Згідно листів Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.06.2011, 29.06.2011, 29.04.2013 позивачу, а згідно листа від 24.06.2011 органу стягнення повідомлено про те, що позивачу з серпня 2007 року проводиться індексація пенсії згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно листів Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.06.2013 та від 06.08.2013 прокуратуру міста Києва та ВДСБЕЗ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві повідомлено про те, що починаючи з грудня 2006 року індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток, і можливість нарахування коштів при проведенні індексації пенсії позивачу виникла у серпні 2007 року.

До прийняття постанови Окружним адміністративним судом м. Києва від 22.07.2009 №12/471 відповідно до заяви ОСОБА_1 про проведення індексації пенсії від 29.09.2008 розпочато нарахування індексації його пенсії, кошти за період з 01.08.2007 по 31.12.2007 в сумі 117,60 грн. були виплачені у жовтні 2008 року. В подальшому індексація пенсії проводиться відповідно до Порядку, станом на 01.06.2013 розмір щомісячної зафіксованої індексації становить 54,40 грн.

Таким чином, за період з 19.12.2006 по липень 2009 року позивачу виплачувалася пенсія з урахуванням індексації.

Як було зазначено вище, інших обов'язків, ніж нарахування і виплата вказаних у виконавчому документі донарахувань у чітко визначений період Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві не має, і орган стягнення має в процесі виконавчого провадження прослідкувати виконання саме вказаних зобов'язань.

Оскільки органу стягнення надано інформацію щодо повного виконання виконавчого документа, у нього були відсутні підстави згідно Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014, для внесення даних про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.