Справа № 308/13559/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/4601/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВCТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - ОУПФ, ПФУ відповідно), у якому просив:

визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання у 80% грошового утримання судді, здійснення обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання в період з листопада 2015 року по червень 2016 року та відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

зобов'язати ОУПФ здійснити перерахунок та виплату різниці раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон №2453-VI) в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VIII), з визначенням його у розмірі 84% від заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження максимальним розміром, а саме: за період з 20.11.2015 по 30.04.2016 включно в розмірі 19099,08 грн на місяць (84% від 22737 грн), за період з 01.05.2016 по 30.11.2016 включно в розмірі 20097 грн на місяць (84% від 23925 грн), з 01.12.2016 по день ухвалення рішення в розмірі 22176 грн на місяць (84% від 26400грн). В подальшому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зобов'язати відповідача самостійно здійснювати перерахунок раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання;

встановити в резолютивній частині постанови строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання постанови та допустити негайне виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.11.2015 на підставі постанови Верховної Ради України (далі - ВРУ) «Про звільнення суддів» №788-VIII (далі - Постанова №788-VIII) він був звільнений з посади судді Апеляційного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. З 20.11.2015 позивач набув право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, однак, яке згідно Розпорядження №810789 (далі - Розпорядження) було йому призначено лише з 29.07.2016. При цьому при нарахуванні такого грошового утримання, на переконання ОСОБА_1, відповідач невірно у відсотковому вигляді зазначив його стаж роботи, що відповідно призвело до зменшення розміру належного останньому щомісячного довічного грошового утримання. Більше того, ОУПФ безпідставно за період з листопада 2015 року по червень 2016 року обмежило розмір призначеної виплати, певною грошовою сумою коштів, посилаючись на те, що на момент виникнення права на таке призначення діяли норми Законів згідно з якими, зокрема розміри пенсії/щомісячного грошового утримання суддів обмежувались максимальним розміром.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2017 року у справі №308/13559/16-а позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ОУПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі вказує, що призначене позивачу щомісячне довічне грошове утримання здійснювалось відповідачем у відповідності до Законів, що були чинними на час такого призначення, а тому жодних порушень при такому призначенні та розрахунку ОУПФ допущено не було.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Позивач просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% грошового утримання судді, без обмеження граничного розміру такого утримання з листопада 2015 року, так як, на момент його фактичного призначення (29.06.2016) норми Законів, що встановлювали обмеження такої виплати визначеним максимальним розміром коштів, не застосовувались, у зв'язку з їх невідповідністю Конституції України.

Такі висновки цього суду є не зовсім вірними з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 починаючи з 16.09.1994 по 24.06.1997 працював суддею Закарпатського обласного суду, з 25.06.1997 по 15.01.2001 обіймав посаду судді Іршавського районного суду Закарпатської області та з 01.10.2003 по 19.11.2015 працював на посаді судді Апеляційного суду Закарпатської області. 19.11.2015 наказом голови Апеляційного суду Закарпатської області «Про звільнення та відрахування з штату суду судді ОСОБА_1.» №6.3.1-389 (далі - Наказ) позивач виключений зі штату цього суду відповідно до Постанови №788-VIII (а.с.9-12).

У зв'язку із набуттям позивачем статусу судді у відставці такий звертався до Управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області (далі - УПФ; правонаступник - ОУПФ) із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання, у якому йому було відмовлено.

Проте, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року у справі №308/1231/16-а вказана відмова УПФ була визнана протиправною та зобов'язано відповідача призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 таке утримання, починаючи з 20.11.2015 (а.с.14-18).

Однак, зазначене призначення згідно Розпорядження відбулося лише 29.07.2016. Разом з цим, зі змісту Розпорядження видно, що щомісячне довічне грошове утримання позивачу встановлювалось у розмірі 80% грошового утримання судді, крім цього у період з листопада 2015 по червень 2016 років його розмір не повинен був перевищувати десяти прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність, та у відповідний період не мав би перевищувати 10740 грн. При цьому, з 08.06.2016 така виплата проводилась без обмеження граничного розміру (а.с.25).

Отримавши 24.11.2016 копію вказаного Розпорядження та інших доданих до нього документів, не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання, ОСОБА_1 13.12.2016 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок такого утримання, у якій просив: провести перерахунок вищезазначеної виплати з 20.11.2015 у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, врахувавши його стаж на посаді судді - 22 повних роки, оскільки, як видно із розрахунку стажу останнього, такий із врахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних юридичних закладах становить 22 роки 10 місяців та 2 дні, а отже у відсотковому відношенні призначене щомісячне довічне грошове утримання мало би становити 84% грошового утримання судді.

Крім цього, просив: провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 20.11.2015 по теперішній час, без обмеження його розміру та у зв'язку із зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснити перерахунок з травня та грудня 2016 року (а.с.32-33).

У задоволенні зазначеної заяви було відмовлено у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Потрібно зазначити, що при розгляді даного спору, судом першої інстанції вірно було зауважено те, що позовні вимоги ОСОБА_1 складаються з декількох цілком самостійних вимог, а тому було б за доцільне, кожній з них надати відповідну правову оцінку.

З огляду на це, необхідно розпочати із вимоги, що стосується визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, який залежить від стажу особи, що набула право на таку виплату.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону №2453-VI ( в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку та набуття ним право на отримання щомісячного довічного грошового утримання) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв на день набрання чинності Законом №2453-VI від 07.07.2010, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою КМУ від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

З огляду на викладене, право на зарахування до стажу судді спірних періодів, позивач набув ще задовго до набуття ним статусу судді у відставці та одержання у зв'язку з цим щомісячного довічного грошового утримання.

На правильність наведених правових висновків та підтвердження неправомірності дій відповідача в частині неврахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби до розрахунку стажу при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, що в результаті призвело до зменшення його розміру, вказує і чинна на сьогодні норма пп. «з» п.33 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» на підставі якої п.34 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом такого змісту «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Відповідно до п.2 «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 №3-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891; далі - Порядок №3-1), щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

Як уже зазначалося, право на гарантовану, як судді у відставці виплату позивач набув одразу після його звільнення шляхом виключення на підставі Наказу зі штату Апеляційного суду Закарпатської області, однак фактично така виплата та призначення відбулася значно пізніше, та в обмежених розмірах, що на думку позивача є неправомірним.

У свою чергу, потрібно звернути увагу, на наступні приписи норм ст.141 Закону №2453-VI, яка регулює питання щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання у редакціях, чинних на час виникнення права на таку виплату та на час, виникнення спірних відносин.

Частинами 3 та 5 зазначеної вище статті Закону №2453-VI, у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII; чинній на час набуття позивачем права на призначення щомісячного довічного грошового утримання) передбачалось, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (ч.3).

Тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015: максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5).

Згодом, Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII), який набрав чинності 01.01.2016, наведені положення ч.5 ст.141 Закону №2453-VI, в частині максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, були викладені у такій редакції «Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

На час же фактичного призначення ОСОБА_1, щомісячного довічного грошового утримання (29.07.2016) ч.3 ст.141 Закону №2453-VI (в редакції, Закону №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В розрізі викладено, доводи апелянта в частині нарахування позивачу належного останньому, як судді у відставці довічного грошового утримання у відповідності до Законів, що були чинними у відповідний період, в межах відповідних розмірів, є підставними та правомірними.

В той же час здійснення ним такого нарахування у меншому відсотковому розмірі, який визначається залежно від стажу на відповідній посаді, до якого, як уже було сказано, ОУПФ не зараховано певні періоди навчання на юридичному факультеті та військової служби, є неправомірним, з огляду на те, що позивач ще задовго до набуття статусу судді у відставці набув права на зарахування таких періодів до стажу роботи судді.

Разом з тим, посилання позивача на те, що оскільки фактичне призначення належної йому виплати було здійснено відповідачем уже після визнання Конституційним Судом України положень ст.141 Закону №2453-VI, у редакції Законів №№213-VIII, 911-VIII, в частині обмеження щомісячного довічного грошового утримання певним розміром, такими, що не відповідають Конституції України, то відповідно призначення та виплата такого утримання, має здійснюватись без обмеження граничного розміру, є помилковими, так як, на час набуття права на подібну виплату, положення Законів, що встановлювали обмежувальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, скасованими та визнаними неконституційними не були, а норма ж вказаної статті в редакції Закону №192-VIII, яка передбачала виплату щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру підлягає застосуванню лише з 08.06.2016 (що і фактично було здійснено ОУПФ при призначенні).

Відтак, підсумовуючи, апеляційний суд в цій частині, приходить до висновку, що з 20.11.2015 призначення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 мало би бути здійснено у розмірі 84% грошового утримання судді. При цьому, призначене з 20.11.2015 грошове утримання, має бути перераховано та виплачено по 31.12.2015 включно з розрахунку 84% грошового утримання судді, але не більше десяти прожиткових мінімумів установлених, для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2016 по 07.06.2016 включно в тому самому відсотковому розмірі, що не може перевищувати 10740 гривень, а з 08.06.2016 без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вимога ж ОСОБА_1 до ОУПФ про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з підстав підвищення розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Як правильно було встановлено, судом першої інстанції, право на подібний перерахунок із зазначених підстав, на час звернення позивача (13.12.2016) було закріплено положеннями ст.141 Закону №2453-VI (в редакції, Закону №192-VIII), де передбачено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У свою чергу, порядок звернення за таким перерахунком визначено розділом ІІ Порядку №3-1.

За змістом п.1 цього Порядку заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою (пункти 2, 3, 4 Порядку №3-1).

Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку №3-1 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Зважаючи на викладене, посилання апелянта на те, що той не може прийняти заяву позивача про перерахунок лише з підстав неподання такої ним особисто чи його представником, є безпідставними, оскільки така заява може надсилатися і поштою.

Попри це, визначення судом першої інстанції періодів, з яких ОСОБА_1 має здійснюватись перерахунок, виходячи із поданих ним довідок «Про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» від 16.08.2016 №17196/5.29/16 та 06.12.2016 №24814/5.29/16 у яких встановлено зміну розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді за травень та грудень 2016 року, здійснено шляхом неправильного трактування положень п.4 Порядку №3-1.

А відтак, враховуючи те, що згідно поданих довідок підвищення щомісячного грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді відбулося у травні та грудні 2016 року, то відповідно такий перерахунок має бути здійснено з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, тобто з 01.06.2016 та 01.01.2017 відповідно.

Між тим, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов'язання ОУПФ самостійно в подальшому, у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, оскільки така вимога стосується правовідносин, що виникатимуть в майбутньому, щодо обставин, які фактично не настали, та не засвідчують про порушення права позивача, а регулювання цих правовідносин здійснюватиметься діючими на той час нормативними актами.

Встановлені апеляційним судом обставини справи та аналіз наведених норм матеріального та процесуального права є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо призначення з 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання судді.

Визнати неправомірними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 згідно довідок Апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16 серпня 2016 року №17196/5.29/16, 06 грудня 2016 року №24814/5.29/16.

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 призначеного щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше проведених виплат з:

20 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року включно в розмірі 84% грошового утримання судді, але не більше десяти прожиткових мінімумів установлених, для осіб, які втратили працездатність;

01 січня 2016 року по 07 червня 2016 року включно в розмірі 84% грошового утримання судді, що не може перевищувати 10740 гривень;

08 червня 2016 року в розмірі 84% грошового утримання судді без обмеження граничного розміру.

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 01 червня 2016 року на підставі довідки Апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16 серпня 2016 року №17196/5.29/16, а з 01 січня 2017 року на підставі довідки Апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 грудня 2016 року №2484/5.29/16.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 10 липня 2017 року.