Справа № 804/8431/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 р. Справа № 804/8431/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адіоніс» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Адіоніс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «Адіоніс» з податку на додану вартість за липень 2016 року, а податкову декларацію ТОВ «Адіоніс» з податку на додану вартість за липень 2016 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 08.08.2016 року.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що 08.08.2016 року засобами електронного звязку ТОВ «Адіоніс» направило податкову декларацію за липень 2016 року на електронну адресу відповідача, однак, позивачем отримано від відповідача електронну квитанцію №1, якою повідомлено, що документ не прийнято у звязку з тим, що ТОВ «Адіоніс» не був платником податку на додану вартість на дату подання звітності. Із зазначеним позивач не погоджується, зазначаючи, що рішення №293 від 29.05.2015р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «АДІОНІС» скасовано в судовому порядку. Враховуючи, що рішення відповідача про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «АДІОНІС» було визнано протиправним та скасовано судом, товариство на момент подання податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2016 р. не було позбавлене статусу платника ПДВ, дії щодо відмови у прийнятті звітності з ПДВ ТОВ «АДІОНІС» з підстав анулювання реєстрації платника ПДВ є протиправними.
Відповідач правом на надання письмових заперечень, чи пояснень по суті спору станом на час прийняття судом рішення по суті спору не скористався.
Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 06.03.2017р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, 23.02.2016р. між ТОВ «АДІОНІС» та Лівобережною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області укладено договір про визнання електронних документів №230220161, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді з застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу.
08.08.2016р. засобами електронного звязку ТОВ «АДІОНІС» направлено відповідачу податкову декларацію з ПДВ за липень 2016 року.
08.08.2016р. ТОВ «АДІОНІС» отримано електронну квитанцію №1, в якій зазначено …податкова декларація з ПДВ за період липень 2016 р. доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 08.08.2016р. в 10:12:32…документ не прийнято…документ не може бути прийнятий порушено вимоги п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, а саме: ІПН 36366810 не був платником ПДВ в періоді липень 2016р. ….
Правомірність рішення про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість за позивачем, була предметом розгляду в адміністративній справі №804/7804/15.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі №804/7804/15 позов ТОВ Адіоніс задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №293 від 29.05.2015 року; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська оскаржено постанову до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, який ухвалою від 06.07.2016 року залишив апеляційну скаргу без задоволення, а постанову від 17.03.2016 року по справі №804/7804/15 без змін.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Згідно п.36.1 ст. 36 Податкового кодексу України - податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідно до положень п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання.
У відповідності до п.48.1, п.48.3, п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Згідно п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Згідно п.49.8, п.49.9 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію датою її фактичного отримання контролюючим органом.
У п.49.10 ст. 49 Податкового кодексу України вказано, що відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висування будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 ст.48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (пп.49.11 ст.49 Податкового кодексу України).
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що підставою для відмови контролюючого органу визнати податкову декларацію як податкову звітність є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку податковим органом.
Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції №233 податкові документи в електронному вигляді з обов'язковими реквізитами (у тому числі з електронним цифровим підписом платника податків (його посадових осіб)), подані відповідно до цієї Інструкції, згідно із законодавством є оригіналами, мають юридичну силу, повинні зберігатися та можуть використовуватися під час судового або досудового вирішення спорів.
У разі подання податкового документа в електронному вигляді платник податків має право не подавати податкові документи на паперових носіях.
Відповідно п.п.7.3-7.6 п.7 розділу ІІІ Інструкції №233 при поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися такого порядку, зокрема після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);
перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним;
підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;
якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.
Судом встановлено, що податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2016 року містить всі необхідні реквізити передбачені пунктами 48.3, 48.4 статті 48 ПК України.
Проте, податковим органом квитанцією № 1 відмовлено позивачу у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року, з підстави того, що підприємство не було платником ПДВ на дату подання звіту у звязку з анулюванням свідоцтва про платника ПДВ.
Так, Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська №293 від 29.05.2015 року про анулювання реєстрації платника на додану вартість ТОВ «Адіоніс».
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року залишена без змін.
Згідно частини 5 статті 254 КАС України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.
На підставі частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно п.3 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.08.2010 р. №1172/11/13-10 у разі набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.
У звязку з чим, суд вважає, що посилання відповідача на рішення №293 від 29.05.2015р. в якості підстави для відмови у прийнятті податкової звітності є неправомірним, оскільки таке рішення на час спірних відносин (відмови у прийнятті декларації) не було узгодженим.
Отже, враховуючи, що вищенаведеним судовим рішенням скасовано рішення податкової інспекції про анулювання свідоцтва платника ПДВ, дата реєстрації платника ПДВ не змінюється.
Відповідно до п.49.13 ст.49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Таким чином, не приймаючи податкову декларацію з ПДВ за липень 2016 року, та повідомляючи про це у квитанції №1, контролюючий орган перевищив свої повноваження та діяв не у межах наданих повноважень з порушення процедури повідомлення платника податків про неприйняття декларації.
Суд зазначає, що описані вище повноваження щодо прийняття, обробки звітності та надіслання відповідних документів про отримання, прийняття тощо є повноваженнями податкового органу, у якого на обліку перебуває платник податків.
У договорі №230220161 від 23.02.2016 року про визнання електронних документів орган фіскальної служи представляє Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська, серед обовязків якого, є забезпечення приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків, забезпечення відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків.
Отже, судом встановлено, що порушення прав та законних інтересів позивача допущено саме з боку Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська, з огляду на що суд покладає обовязок відновлення порушеного права саме на Лівобережну ОДПІ м. Дніпропетровська.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи протиправність дій, а також те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог в порядку статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та зазначає, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку субєкта владних повноважень у даних правовідносинах буде також зобовязання Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська прийняти телекомунікаційним звязком податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2016 року, направлену 08.08.2016 року, датою її фактичного отримання.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Адіоніс» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними - задовольнити.
Визнати протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «Адіоніс» з податку на додану вартість за липень 2016 року.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1