Справа № 522/2370/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/2370/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кравчук Т.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області, повязані із відмовою, оформленою листом №18/Ч-11 від 17.01.2017р. у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.11.2016р. у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 127756,89 грн.;

- зобовязати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити йому суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.11.2016р., у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 127756, 89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. № 2050-III, не виплачено компенсацію втрати частини доходу при проведенні виплати через 11 років.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області з відмови, листом №18/Ч-11 від 17.01.2017р., ОСОБА_3 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.11.2016р., у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії у розмірі 127756,89 грн. Зобовязано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005р. по 30.11.2016р., у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії у розмірі 127756,89 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ ПФУ в Одеській області 10.05.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_3 є пенсіонером Міністерства оборони України, який знаходиться на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Одеській області.

Позивачу, на підставі постанови Приморського районного суду м.Одеси від 28.07.2011р. було проведено перерахунок пенсії та нараховано суму недоотриманої пенсії за період з 20.02.2005р. по 28.07.2011р. у загальному розмірі 128 402,12 грн.

28.12.2016р. на рахунок позивача фактично було нараховано та сплачено кошти в сумі 127 756,89 грн.

29.12.2016р. ОСОБА_3 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про нарахування та сплату йому суми компенсації втрати частини доходів за період з 20.02.2005р. по 30.11.2016р.

Проте, 17.01.2017р. ГУ ПФУ в Одеській області своїм листом №18/Ч-11 відмовило позивачу у задоволенні його заяви про нарахування та виплату компенсації, відповідно до Закону України №2050-ІІ.

Крім того, 28.03.2017р. ГУ ПФУ в Одеській області листом №18/Ч-11 повідомило позивача про помилку стосовно розміру суми, яка нарахована позивачу, як сума недоотриманої пенсії за період з 20.02.2005р. по 22.07.2011р., в результаті проведення перерахунку пенсії на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 28.07.2011р., розмір суми недоотриманої пенсії змінився з 128402,12 грн. на 127756,89 грн.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності спірних дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.46 Закону України №1058-IV регламентує виплату пенсій за минулий час та передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання ж, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000р. (зі змін. від 16.01.2003р. №431-ІУ) та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», який затверджено Постановою КМУ №159 від 21.02.2001р. (зі змін. від 31.03.2003р. №430).

Відповідно до приписів ст.ст.1,2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, Законом України №2050-III передбачена виплата громадянам компенсації втрати частини доходів у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів.

Крім того, ст.3 цього ж Закону №2050-III передбачається обчислення суми компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

При чому, як слідує зі змісту вимог ст.4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Також, ч.2 ст.6 Закону №2050-III передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

При цьому, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст.8 Закону).

Також, одночасно необхідно вказати, що аналогічні положення щодо виплат громадянам сум компенсації містяться і в «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» №159 від 21.02.2001р.

Отже, з вказаних вище норм діючого законодавства вбачається, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.46 Закону №1058-IV, ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2016р. на картковий рахунок позивача в установі Ощадбанку України, на виконання рішення Європейського Суду з прав людини по справі №64511/12 від 19.11.2015р. та постанови Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2011р., надійшла грошова сума у розмірі 127756,89 грн. Зазначений факт переведення 127756,89 грн. також підтверджується наявними в матеріалах справи листами відповідача.

Як вже зазначалося вище, ч.2 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, оскільки на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2011р. було зараховано на рахунок позивача кошти у розмірі 127756,89 грн. лише в грудні 2016 року, то, відповідно до приписів ст.46 Закону №1058-IV та ст.2 Закону №2050-ІІІ, судом 1-ї інстанції цілком правомірно було встановлено наявність усіх законних підстав для виплати позивачу компенсації за весь період затримки виплати йому заборгованості по пенсії.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була вже неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема, в своїх постановах від 07.11.2012р. по справі №6-131цс12 та від 18.11.2014р. по справі №21-518а14.

Так, зі змісту вказаних вище рішень Верховного суду України слідує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону №2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т.ч. зарплати і пенсії).

Згідно зі змісту положень ст.244-2 КАС України, висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях за результатами розгляду справи з підстав передбачених п.п.1,2 ст.237 КАС України, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Окрім того, слід звернути увагу й на те, що з цього спірного питання висловився і Конституційний Суд України в своєму рішенні від 15.10.2013 року №9-рп/2013, зі змісту якого, вбачається, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати (або пенсії) та компенсації втрати частини заробітної плати (пенсії) у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані пенсійними органами (роботодавцем). Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_4