Справа № 592/3354/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 р.Справа № 592/3354/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2017р. по справі № 592/3354/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

23.03.2013 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач), в яком просила: визнати протиправними дії відповідача (розпорядження № 80984 від 19 грудня 2016 року), щодо незарахування позивачу при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського;

зобов'язати відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу, судді у відставці, з моменту призначення - з 15 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1 вересня 1975 року по 23 червня 1979 року (1 рік 10 місяців 27 днів), що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

зобов'язати відповідача призначити позивачу, судді у відставці, починаючи з 15 грудня 2016 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 90 % від суми суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та здійснити перерахунок з розміру 86 відсотків до 90 відсотків і виплату щомісячного довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання - з 15 грудня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (розпорядження № 80984 від 19 грудня 2016 року), щодо не зарахування позивачу, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу, судді у відставці, з моменту призначення - з 15 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1 вересня 1975 року по 23 червня 1979 року (1 рік 10 місяців 27 днів), що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу, судді у відставці, починаючи з 15 грудня 2016 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 90 % від суми суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та здійснити перерахунок з розміру 86 відсотків до 90 відсотків і виплату щомісячного довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання - з 15 грудня 2016 року з урахуванням фактично виплачених позивачу сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 1.09.1975р. по 23.06.1979 року навчалась за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується копіями трудової книжки та диплома. Половина строку навчання складає 1 рік 10 місяців 27 днів (а.с. 9).

З 11.05.1993 року по 11.02.2002 року позивач працювала суддею Шосткинського районного суду Сумської області, а з 12 лютого 2002 року - суддею апеляційного суду Сумської області (а.с. 4-8).

Рішенням Вищої ради юстиції № 3163/0/15-16 від 8 грудня 2016 року, та Наказом голови апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року № 148-ОС позивачку було звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

20 лютого 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою, про повідомлення їй та надання копії відповідного розпорядження про призначення щомісячного довічного грошового утримання з зазначенням його розміру та відсотків від суддівської винагороди, застосованих при його обчисленні, а також просила у випадку не врахування половини строку навчання для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання здійснити його перерахунок, виходячи з розміру 90% суддівської винагороди, і виплатити недоплачені їй з 9 грудня 2016 року кошти.

Відповідач, листом від 24.02.2017 року, надав відповідь про те, що з 15 грудня 2016 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене із розрахунку 86% від суддівської винагороди 31680 грн. з врахуванням стажу роботи судді 23 роки 6 місяців 29 днів, з посиланням на те, що ст. 137 зазначеного Закону не передбачає зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду навчання в юридичному вузі, а тому підстави для обчислення грошового утримання із розрахунку 90% суддівської винагороди відсутні.

Розпорядженням відповідача № 80984 від 19.12.2016 року, позивачу з 15.12.2016 року припинено виплату пенсії за віком та нараховане довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди з врахуванням 23 років 6 місяців 29 днів стажу роботи суддею, а половина строку навчання за денною формою, що дає мені право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, не врахована.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції було визнано протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII (в редакцій чинній на час виходу позивачки у відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 142 вказаного Закону, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону України № 1402-VII, визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 1993 року позивачку було обрано суддею Шосткинського районного суду Сумської області.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Згідно з Указами Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

У відповідності до абз. 4 п. 34 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності вказаного Закону України № 1402-VII було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Матеріали справи свідчать, що станом на час дії зазначених нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України № 1402-VII, визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 зазначеного Закону).

В рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1-3 статті 8 КАС України, суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У відповідності до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, працюючи суддею, мав право на зарахування періоду навчання до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що п.11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» був чинний в редакції до 28.03.2015 року, тобто на момент подання позивачем заяви про відставку та звільнення з посади судді зазначене положення вже не діяло.

Колегія суддів зазначає, що внесенням змін у Закон України «Про судоустрій і статус суддів», шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ "Про забезпечення права на справедливий суд" (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону України № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Колегія суддів вказує, що Верховною Радою України позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, чим ц не заперечувалось наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (Харківський юридичний інститут ім. Ф.Є. Дзержинського) з 1 вересня 1975 року по 23 червня 1979 року (1 рік 10 місяців 27 днів)

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 39 років 2 місяці 2 дні, що підтверджується розрахунком стажу судді за підписом голови Апеляційного суду Сумської області, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач прийняв протиправне рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2017р. по справі № 592/3354/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бенедик А.П. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 10.07.2017 р.