Справа № 819/493/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6255/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивачки ОСОБА_2 В-О.А.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі за її позовом до Уповноваженого Верховної ОСОБА_4 України з прав людини про визнання неправомірною діяльність субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_2-О.А. звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною діяльність Уповноваженого Верховної ОСОБА_4 України з прав людини (далі Уповноважений) в частині неналежного розгляду скарги від 16 січня 2017 року з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 819/493/17 у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2-О.А. просила зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не досліджено матеріалів справи, що відповідно призвело до незаконного рішення, яке винесене за результатами розгляду даного позову.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що оскільки правомірність застосування відповідачем терміну понад 15 днів для розгляду звернення ним не було доведено, то його розгляд був здійснений з порушенням вимог статей 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».

На думку апелянта, висновок суду про те, що скарга від 04 жовтня 2016 року та клопотання від 11 листопада 2016 року на адресу Уповноваженого начебто були розглянуті відповідачем відповідно до чинного законодавства ґрунтується на підставі невірно встановлених обставин справи.

Позивачка ОСОБА_2 В-О.А. у судовому засіданні апеляційного суду підтримала свою апеляційну скаргу. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість доводів апелянта письмовими та усними поясненнями. Просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2-О.А., суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача від 04 жовтня 2016 року та від 11 листопада 2016 року розглянуто Секретаріатом Уповноваженого відповідно до чинного законодавства, а отже його відповідь від 15 лютого 2017 року № 1/13-282682.17/19-42 є обґрунтованою.

Щодо дотримання термінів розгляду скарги від 16 січня 2017 року, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що його звернення є таким, що не потребує додаткового вивчення. Крім того, ОСОБА_2-О.А. не зверталась до відповідача з письмовою вимогою про скорочення терміну розгляду такої скарги.

Відтак, відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача повинно розглядатись і вирішуватись у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, що і було зроблено відповідачем.

Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2-О.А. електронною поштою направила до Уповноваженого скаргу (далі - Скарга 1) щодо порушення Адміністрацією Президента України вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді її скарги, адресованої Президенту України та надісланої 28 червня 2016 року на електронну адресу глави Адміністрації Президента України.

Листом № 2/13-Н276130.16/19-42 від 03 листопада 2016 року посадова особа Секретаріату Уповноваженого визнала скаргу такою, що не відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян».

11 листопада 2016 року позивач подала Уповноваженому клопотання про усунення недоліків розгляду Скарги 1 та її повторний розгляд.

Однак листом № 2/13-Н278642.16/19-42 від 12 грудня 2016 року посадовою особою Секретаріату Уповноваженого у задоволенні клопотання ОСОБА_2-О.А. було відмовлено з огляду на відсутність підстав для вжиття заходів реагування з питання дотримання Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення позивача від 28 червня 2016 року на адресу Президента України.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача неправомірними, 16 січня 2017 року ОСОБА_2-О.А. направила електронною поштою на адресу Уповноваженого скаргу на керівника Секретаріату ОСОБА_5 листом № 2/13-Н278642.16/19-42 від 12 грудня 2016 року (далі - Скарга 2).

За результатами перевірки за вказаною скаргою було встановлено, що попередні електронні звернення ОСОБА_2-О.А. від 04 жовтня 2016 року та від 11 липня 2016 року розглянуто Секретаріатом Уповноваженого з прав людини відповідно до чинного законодавства. Про результати цієї перевірки заявницю повідомлено листом від 15 лютого 2017 року №1/13-282682.17/19-42.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної ОСОБА_4 з прав людини» передбачено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно зі статтею 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, звернення ОСОБА_2 В-О.А. від 28 червня 2016 на адресу глави Адміністрації Президента України та Скарга 1 не містили підпису заявника.

Відповідно до статті 8 Закону № 393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

При цьому апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про помилковість висновку ОСОБА_2-О.А. про те, що приписи статті 8 Закону № 393/96-ВР зобовязують орган державної влади надати відповідь навіть на звернення, що визнане анонімним.

Виходячи із системного аналізу положень статей 18 та 19 Закону № 393/96-ВР апеляційний суд вважає, що обовязок щодо надання відповіді вказаним Законом покладено саме за результатами розгляду по суті відповідного звернення, однак не передбачено обовязку розглядати звернення, що визнано анонімним.

При цьому керівником Секретаріату Уповноваженого листами від 03 листопада 2016 за № 2/13-Н276130.16/19-42, від 12 грудня 2016 за №2/13-Н278642.16/19-42 позивачу було роз'яснено те, що оскільки звернення заявника до Президента України не містило її підпису, то на підставі статті 8 Закону № 393/96-ВР вказане звернення є анонімним та розгляду не підлягає. Окрім того, було повідомлено, що відповідно до статті 16 Закону № 393/96-ВР до скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Разом з тим, як видно з електронних звернень позивачки, нею не надано Уповноваженому копій документів, які свідчили б про порушення її прав, окрім електронного звернення, надісланого Президенту України.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивачки від 04 жовтня 2016 року та від 11 листопада 2016 року розглянуто Секретаріатом Уповноваженого відповідно до чинного законодавства, а відповідь Уповноваженого від 15 лютого 2017 року № 1/13-282682.17/19-42 є обґрунтованою.

Даючи оцінку доводам апелянта про те, що відповідачем не було перевірено дотримання вимог статті 5 Закону № 393/96-ВР при розгляді її звернення від 28 червня 2016 року на адресу Президента України, апеляційний суд погоджується із думкою відповідача про те, що у Скарзі 1 (а.с. 10) ОСОБА_2 В-О.А. посилалася на недотримання працівниками Секретаріату Президента України вимог саме статті 20 вказаного Закону, положення якої стосуються термінів розгляду звернень громадян по суті.

Щодо твердження апелянта про недотримання термінів розгляду її звернення, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Як слідує з матеріалів справи, Скарга 2 була направлена Уповноваженому 16 січня 2017 року, а лист-відповідь №1/13-282682.17/19-42 за результатами розгляду цієї скарги направлений відповідачем на адресу ОСОБА_2 В-О.А. 15 лютого 2017 року.

Твердження апелянта про те, що Скарга 2 повинна бути розглянута відповідачем у 15-денний строк, оскільки не потребувала додаткового вивчення, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, оскільки прохальна частина цієї скарги ОСОБА_2-О.А. (а.с. 6) містила чотири вимоги щодо визнання неправомірними дій та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, що передбачає необхідність детального вивчення обставин, викладених у зверненні, та відповідних матеріалів.

При цьому ні у ході розгляду справи у суді першої інстанції, ні у ході апеляційного розгляду позивач ОСОБА_2 В-О.А не посилалася на звернення до відповідача із письмовою вимогою про скорочення терміну розгляду її звернень.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи із того, що ухвалою від 24 травня 2017 року ОСОБА_2 В-О.А. було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до часу прийняття судового рішення за наслідками її розгляду, суд апеляційної інстанції на підставі приписів статей 94, 98 КАС України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» вважає за необхідне стягнути з апелянта несплачений при зверненні до суду такий судовий збір у розмірі (1600,00 х 0,4 х 1,1) = 704,00 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 819/493/17 без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп. на реквізити: Державний бюджет Галицького району м. Львова, , Рахунок: 1004, ОСОБА_5 одержувача: ГУДКСУ у Львівській області, МФО банку: 825014, Призначення платежу: Судовий збір, код 22030101.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена 13 липня 2017 року.