Справа № 820/1057/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 р.Справа № 820/1057/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 по справі № 820/1057/17 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківської області Панюкової О.О. від 27.12.2016 про відкриття виконавчого провадження № 53209204 на виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 301772,70 грн від 07.08.2015 у виконавчому провадженні № 46599702.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 було задоволено позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківської області від 27.12.2016 про відкриття виконавчого провадження № 53209204.

Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківської області про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.08.2015 року по виконавчому провадженні № 46599702.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 р. без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУ юстиції у Харківській області знаходилось виконавче провадження з виконання виконавчого листа Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по цивільній справі №2016/2-474/11, виданого 29.08.2014р.

07.08.2015р. у межах даного виконавчого провадження державним виконавцем з посиланням на ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.06.1999р. №606-XIV було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 301.772,70грн.

08.12.2016р. відповідачем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Підставою для винесення цього рішення суб'єкт владних повноважень обрав приписи п.9 ч.1 ст.37 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, а фактичною підставою послугувало судження про знаходження нерухомого майна, за рахунок якого повинно бути виконане рішення у цивільній справі на території, де проходить антитерористична операція.

27.12.2016р. відповідачем на підставі ст.ст. 3, 4, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII за постановою про стягнення виконавчого збору від 07.08.2016р. №46599702 було відкрито окреме виконавче провадження.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, за правилами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів юридичної правильності і фактичної обґрунтованості спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою було відкрито виконавче провадження № 53209204 на виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 301772,70 грн. від 07.08.2015, яка була винесення в рамках виконавчого провадження №46599702, в якому 08.12.2016р. відповідачем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувану, відповідно до п.9 ч.1 ст.37 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, а саме у зв'язку знаходженням нерухомого майна, за рахунок якого повинно бути виконане рішення у цивільній справі на території, де проходить антитерористична операція.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, а також відображених суб'єктом владних повноважень суджень на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зміни до ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», якими пункт 9 вилучено з переліку пунктів частини 1 ст.37, набули чинності з 05.01.2017 року.

Разом з цим, ці зміни викликані тим, що боржник не може відповідати за повернення виконавчого документу без виконання у разі, якщо, зокрема, іпотечне майно розташоване в населеному пункті, що знаходиться в переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається, спір у даній справі виник у зв'язку з докорінною зміною правового підходу законодавця до справляння виконавчого збору та набранням чинності нормами Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Оскільки діючий Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404- VIII (в редакції від 05.01.2017 року) не передбачає можливості стягнення виконавчого збору у тому випадку, коли основне зобов'язання не підлягає примусовому виконанню, то спірну постанову про відкриття виконавчого провадження належить скасувати.

Колегія судів зазначає, що оскільки виконавчий документ не може бути виконаний внаслідок вимог ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то вини боржника в цьому немає.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що законодавець погодившись із вказаним вище, також зменшив відповідальність осіб, що є боржниками у виконавчому провадженні, встановивши, що така відповідальність у вигляді стягнення виконавчого збору не повинна наступати.

За ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

За ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У зв'язку із цим, оскільки відповідальність за невиконання судового рішення у вигляді стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документу з підстав, передбачених п.9 ч. 1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», була скасована законодавцем, дана норма закону має зворотню силу та розповсюджується на Позивача.

За ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Однак таке стягнення не відбулось з причин, що не залежать від боржника, а саме внаслідок законодавчої заборони.

Крім того, за п.6 ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про виконавче провадження» у цій редакції набрав чинності згідно із Законом № 1730-УПІ від 03.11.2016 року, а тому постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 301772,70 грн. від 07.08.2015 року не може виконуватись як така, що винесена до набрання чинності цим Законом.

На підставі вищезазначених норм, колегія судів дійшла висновку, що рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 53209204 на виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 301772,70 грн. від 07.08.2015 року у виконавчому провадженні № 46599702 має бути скасоване.

Разом з цим, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та в звзяку з тим, що діючі правила справляння судового збору згідно з Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII докорінно відрізняються від правил справляння судового збору відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.06.1999р. №606-XIV.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017р. по справі № 820/1057/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.07.2017 р.