Справа № 331/1501/17(2-а/331/77/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Смолка І.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2017 рокусправа № 331/1501/17(2-а/331/77/2017)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Чумака С. Ю. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року у справі №331/1501/17(2-а/331/77/2017) за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо переведення його з пенсії за вислугу років, призначеної з 07 червня 1996 року згідно Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком, на підставі ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.03.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та обчислення розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік (1197,91 грн.) без нарахування визначених чинним законодавством підвищень;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, відповідно до ст.ст.26, 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного закону, а саме: із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015 та 2016 роки, із підвищенням її розміру відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 та ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією за віком з 07.02.2017 року;

- стягнути судові витрати на його користь.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію з 07.06.1996 року по 31.01.2017 року за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На теперішній час він перебуває на обліку в УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, на яку його було переведено у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший). Позивач вважає зазначені дії відповідача неправомірними, оскільки він просив вперше призначити йому пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 40 Закону. Неправомірними діями відповідача при призначені пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2007 рік, що суттєво зменшує розмір пенсії та погіршує його становище.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року адміністративний позов позивача задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо переведення позивача з пенсії за вислугу років, призначеної з 07 червня 1996 року згідно Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком, на підставі ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.03.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та обчислення розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік.

Зобов'язано відповідача призначити пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме: з 07.02.2017 року відповідно до ст.ст.26, 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (правонаступник відповідача) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що працюючий пенсіонер має право на перерахунок пенсії в будь-який час після її призначення, одна не раніше як через два роки після здійснення попереднього, при цьому під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати (доходу) враховується та, яка використовувалась під час призначення пенсії - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, що пережує року звернення за призначенням пенсії.

За конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, під час розгляду на вирішення справ зазначеної категорії застосуванню підлягає Закон №1058-IV, а саме положення ст..42, зі змісту яких вбачається, що під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії.

Разом з апеляційною скаргою апелянт надав клопотання про заміну відповідача по справі - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя його правонаступником Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

Розглянувши клопотання апелянта та надані до нього докази, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснення процесуального правонаступництва відповідно до ст.55 КАС України та вирішила замінити відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя його правонаступником - Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років з 07.06.1996 року по 31.01.2017 року відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

07.02.2017 року, після досягнення пенсійного віку, позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 зазначеного Закону, тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, із підвищенням її розміру відповідно до ч.1 ст. 29 вказаного Закону.

Листом за вих.№ 31/0-9 від 21.02.2017 року Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя повідомило позивача, що оскільки пенсія за вислугу років була призначена у червні 1996 року, тому при переведенні на пенсію за віком за кормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується показник середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік 1197,91 грн. у відповідності до ч. 3 ст. 45 вказаного Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення».

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV), за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, питання щодо виплати пенсії за вислугою років не входять до правового поля Закону України №1058-ІV, а регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закону України №2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону України №2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України №1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

У відповідності до ст.7 Закону України № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058-ІV, з урахуванням змін, внесених Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В ч.3 ст. 45 Закону України № 1058- ІV мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії, які передбачені статтею 9 зазначеного Закону (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), в той час як у спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим Законом (призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, яким пенсія за вислугу років не передбачена), тому положення частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних відносин не підлягають застосуванню, а показник "середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії" застосовується виключно при призначенні пенсії та залишається незмінним під час здійснення перерахунку пенсії на підставі ч. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, в даному випадку пенсія призначається із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 31 березня 2015 року №21-612а14, який в силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо переведення позивача з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», замість призначення позивачу пенсії за віком, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року у справі №331/1501/17(2-а/331/77/2017) за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді С.Ю.Чумак

В.А.Шальєва