Справа № 2а-7853/11/1470
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 2а-7853/11/1470

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 та представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство "Дікергофф Цемент Україна" (далі ПАТ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № від 01 червня 2011 року, яким ПАТ зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10260,00 гривень, та №, яким ПАТ зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9028406,00 гривень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДФС подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 04 травня 2011 року по 18 травня 2011 року ДФС провела позапланову виїзну перевірку ПАТ, за результатами якої складено акт №623/36/00293031 від 20 травня 2011 року.

Окрім іншого, ревізори дійшли висновку про завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за лютий 2011 року по взаємовідносинам з ТОВ «Альянс+» у розмірі 10260,00 гривень, а також про завищення залишку від'ємного значення за попередні податкові періоди, який після бюджетного відшкодування включаються до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 9062230,00 гривень.

01 червня 2011 року уповноваженою особою ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування ПАТ на суму 10260,00 гривень, та № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість ПАТ на суму 9028406,00 гривень.

Винесення вказаних податкових повідомлень-рішень і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.7. статті 1 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі Закон), що діяв у періоді, який в тому числі враховувався при проведенні перевірки, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.1. п.7.4. статті 7 Закону встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями ст.7.5 Закону встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається, зокрема, дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, частинами 1, 2 статті 234 Цивільного кодексу України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Крім того, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальними умовами формування платником податкового кредиту з ПДВ, окрім інших, є наявність належним чином оформлених первинних документів, та зв'язок господарських операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2010 року ПАТ уклало договір №16-070-10 з ТОВ «Альянс+», предметом якого є виконання останнім шефмонтажних (нагляд за встановленням (монтажем) обладнання) й пусконалагоджувальних робіт механічної частини та системи управління обладнанням вугільного відділення. Загальну вартість робіт за договором визначено у розмірі 678600, 00 грн., у тому числі ПДВ 113100,00 грн..

Згідно актів приймання-передачі виконаних робіт за серпень, вересень та жовтень 2010 року, ТОВ «Альянс+» виконав роботу у повному обсязі, а ПАТ прийняв її, що відповідає умовам договору.

За наслідками виконання договору ТОВ «Альянс+» видав на адресу ПАТ три податкові накладні №0831314 від 31 серпня 2010 року на суму ПДВ 57801,82 грн. №0930314 від 30 вересня 2010 року на суму 26573,38 грн. та №1029314 від 29 жовтня 2010 року на суму 25884,80 грн.. Зазначені суми ПАТ відобразило у власному податковому обліку в якості податкового кредиту.

Роблячи висновок про неможливість врахування зазначеної суми у податковому кредиті, та відповідно про відсутність права позивача на її бюджетне відшкодування, ДФС посилалась на ту обставину, що стан платника 23 - місцезнаходження не встановлено, а також те, що ТОВ «Альянс+» свій власний податковий кредит формував за рахунок ТОВ «Е-Восток України» та ТОВ «Елфра Дисплей», які є сумнівними підприємствами, що підозрюються у участі у схемах з ухилення від оподаткування, та стосовно яких податковою міліцією порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ст.205, 358 КК України.

На думку колегії суддів, та обставина, що зазначені постачальники товарів та послуг контрагента позивача мали правовідносини з підприємствами, які підозрюються у фінансових та податкових зловживаннях, не може створювати правових наслідків для їх наступних контрагентів, зокрема для ПАТ, можливість згаданих негативних наслідків в контексті досліджуваних правовідносин не передбачена діючими нормами податкового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що платник податків не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність (протиправні) своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки виключно для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене у сукупності, та оскільки договір позивача з контрагентами в судовому порядку недійсним не визнавався, підстав для визнання його нечинним із суті та форми не вбачається, сторони мали на меті створення реальних правових наслідків, що підтверджується первинними документами, а податкові накладні складені у відповідності до положень ПК України та Закону з зазначенням всіх необхідних реквізитів та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту по взаємовідносинам з вказаним субєктом господарської діяльності.

Стосовно спірного податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2011 року № колегія суддів зазначає, що приймаючи останнє ДФС зазначало, що ПАТ в порушення п.1.7 ст.1, 7.2.6 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, п.«а», «б» пп. 7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону та п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, І 200.3, п.200.4 ст. 200 ПК України було завищено залишок від'ємного значення за попередні податкові періоди, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Так, ДФС було зазначено, що попередніми перевірками підприємству ПАТ було зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ. Водночас, позивачем протиправно (на думку ДФС) не було відображено результати попередніх перевірок, зокрема, по актам за результатами перевірок: від 21 травня 2010 року № 627/23-00293031, від 18 лютого 2010 року за № 87/07-00293031, від 19 березня 2010 року за № 229/07-00293031, від 17 червня 2010 року № 704/23-00293031, від 16 серпня 2010 року за № 866/23-00293031, від 14 лютого 2011 року за № 193/23-/3293031, від 21 березня 2011 року за № 292/36-00293031, від 22 квітня 2011 року за № 499/36-00293031, на підставі яких було прийнято відповідні податкові повідомлення-рішення податковим органом.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами податкового органу та зазначає, що судом першої інстанції було правильно встановлено, а з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини позивача з контрагентами, за наслідками реалізації яких було складено вказані акти та відповідні повідомлення-рішення, вже були досліджені в судовому порядку, за результатами яких були винесені судові рішення (першої, апеляційної та касаційної інстанцій), що підтверджують реальність відносин з контрагентами за відповідні періоди та правомірність формування сум податкового кредиту, задекларованого ПАТ.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги ту обставину, що правовідносини позивача з контрагентами, які, в кінцевому рахунку, і стали підставою для винесення спірного повідомлення-рішення, вже були досліджені, в тому числі, в судовому порядку, колегія суддів приходить до висновку, що винесення податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2011 року № про зменшення суми від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9028406,00 грн. без врахування в тому числі судових рішень, що мають безпосереднє значення для прийняття вказаного спірного рішення, є безпідставним та таким, що суперечить діючому податковому законодавству, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ПАТ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 червня 2011 року № та № є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а самі податкові повідомлення-рішення - скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_4
Суддя: Суддя: ОСОБА_5 ОСОБА_3