Справа № 826/15533/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 липня 2017 року № 826/15533/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» (надалі - позивач, ПрАТ «Страхова компанія «Соверен») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі також - відповідач, Нацкомфінпослуг) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 27.09.2016 №2424 про застосування заходу впливу до позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване розпорядження прийняте відповідачем у порушення норм законодавства, без врахування фактичних обставин. Позивач вважає, що у його діях відсутні порушення законодавства про фінансові послуги, а тому і підстави для застосування заходів впливу передбачених оскаржуваним розпорядженням відсутні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що розпорядження від 27.09.2016 №2424 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.04.2015 року між ОСОБА_1 та товариством на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту ( крім залізничного) затверджених Головою правління Товариства 12.11.2007 та зареєстрованих Держфінпослуг 25.12.2007 за №0672334, укладено договір страхування транспортного засобу №1-132-005/15.

12.06.2016 року Товариством отримано від ОСОБА_1 заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до зазначеної заяви 11.06.2015 року із застрахованим ТЗ трапилася подія, що має ознаки страхового випадку, а саме угон.

Листом від 29.07.2015 року №361 позивачем повідомлено ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з порушенням страхування умов договору, а саме підпункту 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7, підпункту «е» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7, підпункту «н» пункту 9.2 розділу 9 вищезазначеного Договору.

08.08.2016 року до Нацкомфінпослуг надійшло звернення ОСОБА_2 щодо невиконання Товариством зобов'язань за договором добровільного страхування наземного транспорту від 22.04.2016 №1-132-005/15 та порушення Товариством вимог законодавства про фінансові послуги.

За результатами розгляду звернення скаржника, та перевірки документів наданих товариством головними спеціалістами відділу інспектування та захисту прав споживачів на ринку страхування департаменту страхового регулювання та нагляду Нацкомфінпослуг ОСОБА_3 ОСОБА_4 складено акт від 12.09.2016 року №625/13-14/13/5 про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Соверен».

В подальшому, за результатом розгляду справи до ПрАТ «СК «Соверен» застосовано захід впливу у вигляді розпорядження від 27.09.2016 року №2424 відповідно до якого ПрАТ «СК «Соверен» зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення шляхом надання підтверджуючих документів у термін до 19.10.2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон про фінансові послуги) одним із завдань державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є забезпечення рівних можливостей для доступу до ринків фінансових послуг та захисту прав їх учасників.

Згідно з ст. 28 Закону про фінансові послуги Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Закону про фінансові послуги передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Положенням частини першої статті ст. 39 Закону про фінансові послуги передбачено, що передумовою застосування заходів впливу є встановлення обставин, які свідчать про допущення учасником ринку порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Згідно пункту 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 (далі по тексту - Положення), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

У той же час Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження.

У відповідності до приписів п 1.6 Положення Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу.

Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (п.1.7 Положення).

Пункт 2.1.Положення передбачає, що Нацкомфінпослуг може застосовувати зокрема такий захід впливу, як зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

Згідно пункту 2.2 Положення, рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Так, як встановлено з наявних в матеріалах справи документів, 22.04.2015 між ОСОБА_1 та Товариством на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління Товариства 12.11.2007 та зареєстрованих Держфінпослуг 25.12.2007 за № 0672334, укладено договір страхування транспортного засобу № 1 -132-005/15.

Предметом Договору є майнові інтереси страхувальника або осіб, які мають: право керування, які не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Lexus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований ТЗ).

Страховими випадками, згідно з пунктом 3.1 розділу 3 Договору є нанесення майнових збитків страхувальнику, пов'язаних з втратою вартості, зазначеного в п. 2.1 цього Договору транспортного засобу, що сталося в результаті наступних подій:

3.1.1 угон, крадіжка, незаконне заволодіння та пограбування, інші протиправні дії третіх осіб;

3.1.2 пошкодження чи знищення застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3.1.3 пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок стихійного лиха (удар блискавки, каменепад, зсув ґрунту, завал гірською породою, лавина, град, ураган, падіння дерев та інше);

3.1.4 пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок пожежі чи вибуху;

3.1.5 пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок нападу тварин;

3.1.6 крадіжка, пошкодження чи знищення додаткового обладнання внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Пунктом 9.2 розділу 9 Правил визначено, що договір страхування діє на території України, якщо інше ним не передбачено. Страховиком у Договорі страхування можуть встановлюватись обмеження щодо місця дії Договору страхування.

Разом з тим, пунктом 2.7 розділу 2 Договору передбачено, що географічні межі страхового покриття це - територія України, країни СНД та Європи, за виключенням зон воєнних дій. Ризик «угон, крадіжка, незаконне заволодіння та пограбування» не розповсюджується на територію країн СНД та Європи.

12.06.2016 Товариством отримано від ОСОБА_6 заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до зазначеної заяви 11.06.2015 із застрахованим ТЗ трапилася подія, що має ознаки страхового випадку, а саме угон.

Відомості про зазначену подію 11.06.2016 зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003959, що підтверджується відповідною довідкою Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.07.2015 № 55/11149, яку ОСОБА_1 надано Товариству. Також, згідно із зазначено довідкою, у водія застрахованого ТЗ ОСОБА_7 вилучено свідоцтво про реєстрацію застрахованого ТЗ.

Листом Слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції Кошіль Я.В. від 12.09.2015 № 55/15303 Товариству повторно надано інформацію про вилучення свідоцтва про реєстрацію застрахованого ТЗ, а також повідомлено про вилучення у ОСОБА_7 одного комплекту ключів до застрахованого ТЗ та неможливість їх передачі Товариству, у зв'язку з тим, що свідоцтво про реєстрацію застрахованого ТЗ та комплект ключів долучені до матеріалів кримінальної справи у якості речових доказів.

28.01.2016 ОСОБА_1 передано представнику Товариства ОСОБА_9 ключі від застрахованого ТЗ, про що складено відповідний акт приймання-передачі.

Листами від 29.07.2015 №261 та від 03.03.2016 № 74 Товариство повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з порушенням страхувальником умов Договору, с саме:

1. підпункту 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7 Договору (страхувальник зобов'язаний надавати інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, а саме факти/події стосовно страхувальника та ТЗ, що мають вплив на характер володіння, користування або розпорядження застрахованим ТЗ, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику).

2. підпункту «е» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7 Договору (страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не встановив на застрахований ТЗ додаткових механічних, електронних, супутникових протиугінних пристроїв, що не встановлені заводом-виробником); підпункту «н» пункту 9.2 розділу 9 Договору (для отримання страхового відшкодування страхувальник надає страховику такі документи, зокрема всі комплекти ключів від застрахованого ТЗ (у випадку угону) та ключів і брелоків від протиугінних систем, установлених на ТЗ; пункту 9.3 розділу 3 Договору (вищезазначені документи страхувальник подає страховику в термін не більше п'ятнадцяти робочих днів із дня настання страхового випадку).

Як, вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору № 1 -132-005/15від 22.04.2015 року, на момент укладення договору страхувальником, з метою зменшення вартості страхової послуги, було виключено ризик угону транспортного засобу на території будь-якої країни Європи та країн-членів СНД. Зазначене рішення сторонами договору було відображено у пунктах 2.7 та 4.1 договору №1-132-005/15.

У той же час, встановлені пунктами 2.7 та 4.1 договору №1-132- 0054 5 обмеження мали бути знятими після встановлення страхувальником на цей транспортний засіб додаткових протиугонних пристроїв, шляхом внесення відповідних письмових змін до договору страхування та сплати додаткового страхового платежу по ризику «угон» для відповідної категорії захищеності автомобіля.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази визнання договору страхування не недійсним в цілому або частково, відтак посилання відповідача на безпідставність встановлених цим договором правових норм не приймається судом до уваги. Крім того суд зазначає, що в даному випадку існує не протиріччя між умовами договору страхування, а наявні уточнення до пунктів даного договору.

Отже, вказані обставини свідчать про відсутність у позивача правових підстав для виплати страхового відшкодування.

Крім того, відповідно до частини першої статті 25 закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Статтею 26 закону України «Про страхування» встановлено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Тобто, законом встановлено виключно судовий порядок оскарження рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг протиправно прийнято розпорядження від 27.09.2016 №2424 про застосування заходу впливу до позивача, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00грн. з бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.09.2016 №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен».

Присудити з бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур