Справа № 276/1147/16-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник М.Л.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА
іменем України

"06" липня 2017 р. Справа № 276/1147/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Кузьменко Л.В.
суддів: Іваненко Т.В.
Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "31" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Хорошівський районний військовий комісаріат Житомирської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі інвалідності, отриманої внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Відповідно до вимог чинного законодавства звернувся через Володарсько-Волинський районний військовий комісаріат до Міністерства оборони України із відповідною заявою, до якої були долучені всі необхідні документи для призначення та виплати такої допомоги. Комісія Міністерства оборони 10 липня 2015 року розглянула подані документи та дійшла висновку про відмову в призначенні йому одноразової допомоги. Вважає, що дії відповідача є протиправними та незаконними.
Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Судами встановлено, що позивач при проходженні строкової військової служби в країнах, де велись бойові дії отримав численні поранення, що підтверджується витягом із протоколу №1869 від 25.10.2011 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Позивач був звільнений з військової служби 20.05.1981 року.
Із довідки до акту огляду МСЕК від 04.11.2011 року серія 10 ААА №732821 слідує, що позивачу з 31.10.2011 року встановлено третю групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
15.01.2015 року позивачу встановлено другу групу інвалідності безтерміново, яка настала внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 20.01.2015 серія 12 ААА №078945.
З заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії позивач звернувся до Володарсько-Волинського військового комісаріату 30 березня 2015 року, надавши всі необхідні документи, які Володарсько - Волинським районним військовим комісаріатом були надіслані до Міністерства оборони України.
Згідно витягу з Протоколу № 34 від 10 липня 2015 року засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби вбачається, що комісія, розглянувши подані позивачем документи, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення діяла ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Відповідач зазначив, що оскільки закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_1 мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням відповідно до ст.16 вказаного Закону в редакції, що діяла до 01.01.2007 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно пункту 4 статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З наведеного слідує, що положення обумовленої норми застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи.
Колегія суддів зазначає, що стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.
В даному випадку як слідує з пояснень позивача, він не отримував одноразової грошової допомоги при встановленні йому інвалідності ІІІ групи. Відповідач обумовлених обставин не спростував.
Відтак, колегія суддів вважає, що строкові обмеження, встановлені пунктом 4 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ на спірні правовідносини не поширюється, оскільки предметом даного спору є первинне призначення одноразової допомоги, як інваліду ІІ групи, а не отримання доплат внаслідок зміни групи інвалідності.
Відповідно до частини 6, 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок № 975).
Частиною 2 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок № 975) встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано відповідачем, 31.10.2011 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, проте одноразова грошова допомога йому не виплачувалась.
Враховуючи те, що з 15.01.2015 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, то колегія суддів вважає, що норми Порядку №975 поширюються на спірні правовідносини, оскільки вони набрали чинності з 24 січня 2014 року, тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.
Аналогічна позиція була викладена у рішенні ВАСУ від 30.05.2016 року №К/800/11300/16.
Враховуючи обумовлене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому Міністерством оборони України, відповідно до Порядку №975, одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 10.07.2015 року № 34.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року № 21-131а 15.
Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.
Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008року, постанові ВАСУ від 28.07.2015року справа №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Зважаючи на встановлені обставини справи щодо порушення прав позивача внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги №34 від 10.07.2015 року та з огляду на обставини щодо неможливості захисту судом прав (інтересів) позивача, у спосіб який він просить, колегія суддів керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача та прийняти нове рішення про визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії оформлене протоколом засідання грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності інших осіб, звільнених з військової служби від 10.07.2015 № 34 та зобов`язання Міністерства оборони України прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомогу як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року з врахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що ОСОБА_1 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 11, 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "31" травня 2017 р. скасувати.
Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії оформлене протоколом засідання грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності інших осіб, звільнених з військової служби від 10.07.2015 № 34.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 15.01.2015 року відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року з врахуванням встановлених судом обставин стосовно того, що ОСОБА_1 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід 2 групи з 15.01.2015 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "07" липня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу: Міністерство оборони України п-т Повітрофлотський , 6,м.Київ,03168
4- представник відповідача Москаленко А.О. М.Вінниця, вул.Замостянська, 23,21001,
- @mail.gov.ua
5-третій особі: Хорошівський районний військовий комісаріат Житомирської області - вул.Героїв України,50/5-А,смт.Хорошів,Хорошівський район, Житомирська область,12100,