Справа № 129/735/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 129/735/17

Головуючий у 1-й інстанції: Герман О.С.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

06 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області в частині встановлення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ; зобов`язати Гайсинське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_2 до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: час роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 1 рік 9 місяців 29 днів з 06.08.1991 по 05.06.1993, період навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 01.09.1987 по 30.06.1991, період проходження строкової військової служби з 01.11.1984 по 05.11.1986 - 2 роки 4 дні; зобов`язати Гайсинське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначити і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру, починаючи з 01.10.2016, з виплатою недоплачених коштів; допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць.

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 25 травня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, однак 06 липня 2017 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх.№ 1241/17) від відповідача.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Гайсинського районного суду Вінницької області від 30.09.2016 ОСОБА_2 звільнено з посади судді на підставі постанови Верховної Ради України № 1600-VІІІ від 22.09.2016 "Про звільнення суддів" у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача станом на 30.09.2016 становить 29 років 28 днів. Стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 3 місяці 25 днів, що підтверджується розрахунком стажу роботи виданим Гайсинським районним судом Вінницької області.

Крім того, з даного розрахунку слідує, що позивач працював слідчим в органах внутрішніх справ (з 06.08.1991 по 01.06.1992 слідчим відділу внутрішніх справ Гайсинського району, з 01.06.1992 по 05.06.1993 слідчим СВ Гайсинського РВВС) - 1 рік 9 місяців 29 днів з 06.08.1991 по 05.06.1993; навчався у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 01.09.1987 по 30.06.1991 (зарахована половина строку навчання), проходив строкову військову службу з 01.11.1984 по 05.11.1986 - 2 роки 4 дні.

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо нарахованого та виплаченого йому розміру довічного грошового утримання, а також з вимогою зарахувати до розрахунку стажу судді періоду роботи на посаді слідчого.

Листом від 27.01.2017 №5-К-02 управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області повідомило, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп 2016 від 08.06.2016 при визначенні розміру щомісячного грошового утримання застосуванню підлягає ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402 від 02.06.2016, згідно якої робота на посаді слідчого даним переліком посад не передбачена, а відтак в управління відсутні законні підстави враховувати періоди роботи на посаді слідчого до стажу роботи судді. З врахуванням наявного стажу на посаді судді (23 роки 3 місяці 27 днів) позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 % суддівської винагороди.

Вважаючи протиправними дії відповідача у призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати судді замість 90 %, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" спірні правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів".

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862- XII, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90% заробітку судді.

Нормами ч. 1 ст. 11 Закону № 2862-ХІІ визначено, що незалежність суддів забезпечується, в тому числі правом судді на відставку, а ч. 2 і ч. 3 цієї статті передбачали, що всі державні органи, установи та організації, зобов'язані поважати незалежність судових органів і не посягати на неї; гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України.

З 01.01.2011 Закон № 2862-ХІІ втратив чинність з набранням чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

За приписами ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-УІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідної посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2%, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Так, пунктом 11 розділу XIII Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 405-ХІ, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Водночас, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначив, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних.

Судовим розглядом встановлено, що на момент виходу у відставку судді Кравця В.І. крім стажу роботи на посаді судді - 23 роки 3 місяці 27 днів, він також має стаж, який складається з: періоду проходження строкової військової служби 2 роки 4 дні (з 01.11.1984 по 05.11.1986), навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців (з 01.09.1987 по 30.06.1991) та часу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 1 рік 9 місяців 29 днів (з 06.08.1991 по 05.06.1993).

Вказані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом з послужного списку архівної особової справи № 25350 УМВС України у Вінницькій області, де визначено, що стаж роботи позивача на посаді слідчого складає 1 рік 9 місяців 29 днів з 06.08.1991 до 05.06.1993; довідкою № 375 від 10.10.2016, що строк військової служби становить 2 роки 4 дні; розрахунком стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.09.2016 складений Гайсинським районним судом Вінницької області, де визначено, що в стаж судді складається з часу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 1 року 9 місяців 29 днів, строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 року 11 місяців, періоду проходження строкової військової служби - 2 років 4 днів, роботи на посаді судді Гайсинського районного суду 23 років 3 місяців 25 днів; довідкою Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої зазначено, що доплата нараховується за стаж 27 років 01 місяць 28 днів (для виплати за стаж не зараховується половина строку навчання в вищому навчальному закладі).

Зазначені вище документи були поданні ОСОБА_2 відповідачу при зверненні із заявою про призначення і виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці на підтвердження свого стажу.

Колегія суддів приймає до уваги і ту обставину, що апелянтом не обґрунтовано належним чином наявності підстав для не врахування складеного уповноваженим органом і документально підтвердженого розрахунку стажу судді, що становить 29 років 28 днів, а самостійно зараховано до стажу судді лише 23 роки 03 місяці 27 днів та визначено щомісячне довічне утримання судді в розмірі 86% суддівської винагороди замість 90%.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача надає останньому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що підтверджує обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо відмови у зарахуванні спірного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання у вищому навчальному закладі та часу роботи на посаді слідчого, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 25 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.