Справа № 703/1522/17
Суддя: Васильківська Т. В.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/1522/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

розглянувши при письмовому провадженні в залі суду в м. Сміла справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення Смілянської міської ради № 35-20/УП від 29 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2017 року до суду звернулась ОСОБА_2 до Смілянської міської ради, в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення Смілянської міської ради від 29 грудня 2016 року № 35-20/VІІ про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складння технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під індивідуальну житлову забудову по вул. Одеській, 105 м. Сміла, та зобовязати Смілянську міську раду розглянути на найближчій сесії питання щодо надання дозволу ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0841 га по вул.Одеська, №105 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд у власність без права забудови.

Ухвалою суду від 19 травня 2017 року строк звернення позивача із даним позовом до суду поновлено, у звязку з визнання судом причин його пропуску поважними.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, до канцелярії суду надала письмові заперечення, в яких зауважила, що відповідачем позов не визнано. Вважають, що рішення міської ради прийнято з дотримання норм законодавства, вважають, що прийняття рішення, про яке просить позивач буде порушувати санітарно-захисну зону від залізниці, що розташована поруч із земельною ділянкою, про виділ якої просить позивач, та крім того відповідна земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_4, що на думку відповідача унеможливлює її подальшу приватизацію позивачем.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на підставі наявних доказів, також просила позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові, та просила врахувати, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області вже розглядалось питання межування земельних ділянок по вул. Одеській в м. Сміла з санітарно-захисною зоною залізниці, та встановлено, що міська рада помилково визначає межі такої зони в 100 метрів, хоча вона становить 50 метрів.

Враховуючи відсутність потреби заслуховувати свідків чи експертів, суд, відповідно до вимог ч.6 ст. 128 КАС України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися із адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси в сфері публічно - правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 написала заяву до Смілянської міської ради про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0841 га у власність без права забудови, по вул. Одеській, 105 (а.с.8)

За результатами розгляду відповідної заяви 29 грудня 2016 року Смілянською міською радою прийнято Рішення № 35-20/УІІ «Про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під індивідуальну житлову забудову по вул. Одеській, 105» (а.с.9) з мотивів розміщення цієї земельної ділянки в санітарно-захисній зоні від залізниці та відсутністю детального плану території.

Конституція України встановлює, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 ст. 144 Конституції України передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Аналогічна норма міститься в ч. 10 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», далі Закон 280/97-ВР, де зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі статтею 121 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, далі ЗК України, кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності.

Статтею 4 ЗК України встановлено, що земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. В п. 1 резолютивної частини оспорюваного рішення зазначене наступне: «Відмовити ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0841 га…»

Статтею 25 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (із наступним змінами), далі Закон 858-IV, встановлено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на складання технічної документації, відповідач в преамбулі оспорюваного рішення посилається на абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, при цьому не дає належної правової оцінки, що відповідно до зазначеної норми ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. В той же час, як вбачається із назви оспорюваного рішення та п. 1 його резолютивної частини, позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0841 га.

Вимоги щодо технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) регламентовані ст. 55 Закону 858-IV, в свою чергу вимоги до проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок врегульовано ст. 50 Закону 858-IV. Таким чином Смілянська міська рада вийшла за межі наданих їй Конституцією і законами України повноважень.

Обґрунтування посилання в оспорюваному рішенні на ч. 2 ст. 114 ЗК України, ч. 3 ст. 24 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (із наступними змінами), далі Закон 3038-VI не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 114 ЗК України у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей. Частина 3 статті 24 Закону 3038-VI передбачає, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Як встановлено судом, позивач не зверталась із питанням щодо будівництва будинку, чи то інших споруд, на відповідній земельній ділянці, а просила надати дозвіл для розробки технічної документації для визначення її меж, з метою подальшої приватизації.

Крім того, судом встановлено, що відповідна земельна ділянка перебуває в оренді, та має визначене цільове призначення, яке зазначено у п. 16 договору оренди (а.с.10 зворот): «житлова та громадська забудова для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Також судом встановлено, що раніше між мешканцями вул. Одеської м. Сміла, та Смілянською міською радою вже існував спір щодо відстані санітарно-захисної зони від залізниці, яку міська рада помилково визначала у 100 метрів, хоча фактично вона становить 50 метрів, та земельні ділянки розташовані по вул. Одеській знаходяться поза межами такої зони (а.с. 32-35)

Посилання відповідача у оспорюваному рішенні на відсутність детального плану території, на думку суду суперечить вимогам за ч. 1 ст. 19 Закону 3038-VI, відповідно до якої детальний план у межах населеного пункту лише уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Приймаючи оспорюване рішення відповідач не врахував своє ж раніше прийняте рішення VIII сесії Смілянської міської ради від 28.09.2006 р. № 8-68/V яким земельна ділянка за адресою: м. Сміла, вул. Одеська, 105, тобто та щодо якої позивач подала відповідну заяву, передана на 25 років в оренду згідно Договору оренди землі від 20.11.2006 р. громадянину ОСОБА_4, який в свою чергу керуючись ст.ст. 141, 142 Земельного кодексу України дав нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки загальною площею 0,0841 га по вул.Одеській, 105 у м. Сміла на користь позивача (а.с.13).

Згідно умов договору оренди землі (а.с.10-12), земельна ділянка передана в оренду з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі житлової та громадської забудови. Частиною 1 ст. 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. На день звернення до суду цільове призначення земельної ділянки Відповідачем не змінювалось.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що посилання в оспорюванному рішенні на ч. 2 ст. 114 ЗК України, абз. 1 ч. 1 ст. 118 ЗК України, ч. 3 ст. 24 Закону 3038-VI вказує на протиправність в діях субєкта владних повноважень Смілянської міської ради, обґрунтування відмови в наданні запитуваного дозволу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому рішення від 29.12.2016 року № 35-20/УІІ «Про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під індивідуальну житлову забудову по вул. Одеській, 105» слід скасувати.

Відповідно до розяснень, даних в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. З ст. 152 ЗК України. Зокрема, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо компенсації витрат повязаних зі сплатою судового збору позивачем не ставилось, а тому такі витрати слід залишити на рахунок позивача.

Керуючись ЗУ від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.14, 19 КУкраїни, ст. 4, 19, 114, 118, 121, 122, 141, 142 ЗК України, ст. 160- 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення Смілянської міської ради № 35-20/УП від 29 грудня 2016 року - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Смілянської міської ради від 29.12.2016 N° 35-20/VІІ про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під індивідуальну житлову забудову по вул. Одеській, 105.

Зобовязати Смілянську міську раду розглянути на найближчій сесії питання щодо надання дозволу ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0841 га по вул.Одеська, №105 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд у власність.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий: Т.В.Васильківська