Справа № 819/198/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6505/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року у справі за позовом прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2017 року позивач - прокуратура Тернопільської області звернулася до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 02.02.2017 року у виконавчому провадженні №52876084 про накладення штрафу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року позов задоволено. Постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 02.02.2017 року у виконавчому провадженні №52876084 про накладення штрафу визнано протиправною та скасовано.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, винісши наказ №23к від 13.01.2017р., згідно якого старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р. фактично виконав рішення суду. Сам по собі факт незгоди стягувача із змістом наказу не свідчить про повторне невиконання рішення суду і не є підставою для винесення постанови про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду.

При цьому, виносячи оскаржувану постанову, державним виконавцем не враховано, що постанова про накладення штрафу на прокуратуру Тернопільської області за невиконання рішення суду від 27.12.2016 р. прокуратурою Тернопільської області оскаржена в суді і постанова суду по даній справі не набрала законної сили, що свідчить про відсутність факту повторності.

Крім того, на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 02.02.2017 р. вже існував наказ № 23к від 13.01.2017 р. прокуратури Тернопільської області, яким виконано рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 р., що не давало підстав відповідачу накладати штраф на позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, винесеною з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не відповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що наказом прокурора №23 від 13.01.2017 року його трудові та майнові права прокуратурою області станом на 02.02.2017 року не поновленні, а судове рішення від 12.07.2016 року - не виконано. Натомість, станом на 02.02.2017 в штатному розписі прокуратури області була посада, що зазначена у рішенні суду - начальник відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, на якій працювала інша особа. З огляду на викладене, понад 10 місяців рішення суду від 12.07.2016 року залишається не виконаним.

Таким чином апелянт стверджує, що при безпідставному невиконанні судових рішень державний виконавець зобов'язаний застосувати вимоги ст.75 та ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того зазначає, що судове рішення від 14.04.2017 року є неправосудне оскільки прийнято без участі осіб, чиї права та інтереси вирішено.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджується матеріалами справи, що наказом прокуратури Тернопільської області від 03.12.2015 р. № 1119-к звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р.

На виконання вказаної постанови Львівським апеляційним адміністративним судом 12.07.2016 р. видано виконавчий лист № 819/3567/15/876/1837/16.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. 14.11.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52876084 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р. боржнику - прокуратурі Тернопільської області запропоновано виконати рішення суду негайно.

27.12.2016 р. за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений виконавцем строк, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова А.Н. винесла постанову про накладення на Прокуратуру Тернопільської області штрафу в розмірі 5100 грн.

Позивачі не погодились із вказаною постановою про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу в розмірі 5100 грн. та оскаржили її у судовому порядку, постанова суду в даній справі не набрала законної сили.

Наказом в.о. прокурора Тернопільської області № 23к від 13.01.2017 р. старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р.

Листом № 11/55 вих.17 від 13.01.2017 року прокуратурою Тернопільської області повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімову А.Н. про виконання рішення суду, долучивши належним чином завірену копію зазначеного наказу.

02.02.2017 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду винесено постанову про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу в розмірі 10 200 грн.

Зі змісту постанови про накладення штрафу від 02.02.2017 р. вбачається, що вона винесена на підставі ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що прокуратурою Тернопільської області рішення суду у спосіб та в порядку, визначеному виконавчим документом не виконано.

03.02.2017 року відповідач направив позивачу повторну вимогу державного виконавця №673/5-20.1 про виконання рішення суду, оскільки заявою від 24.01.2017 р. стягувач ОСОБА_1 повідомив відповідача про невиконання боржником рішення суду, мотивуючи тим, що посада, на яку поновлено ОСОБА_1, в штаті установи відсутня.

В силу п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 65 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приписами частини другої ст.235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Із матеріалів справи видно, що на підставі виконавчого листа №819/3567/15/876/1837/16, виданного 12.07.2016р. Львівським апеляційним адміністративним судом, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова А.Н. 14.11.2016 р. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 52876084 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р.

У мотивувальній частині ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 р. у справі № 876/1837/16 про роз'яснення судового рішення зазначено, що ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р.

На виконання вказаного рішення суду в.о. прокурора області М. Голомша видав наказ № 23к від 13.01.2017 р., згідно якого старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р.

Зазначений наказ був надісланий до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 13.01.2017 р. через факсимільний зв'язок та повторно листом від 13.01.2017 р. № 11/55 вих.17.

Відтак, апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції, що позивач, винісши наказ № 23к від 13.01.2017 р., згідно якого старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04.12.2015 р. фактично виконав рішення суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що сам по собі факт незгоди стягувача із змістом наказу не свідчить про повторне невиконання рішення суду і не є підставою для винесення постанови про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави вважати, що позивач рішення суду не виконав у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що виносячи оскаржувану постанову, державним виконавцем не враховано, що постанова про накладення штрафу на прокуратуру Тернопільської області за невиконання рішення суду від 27.12.2016 р. прокуратурою Тернопільської області оскаржена в суді і постанова суду по даній справі не набрала законної сили, що свідчить про відсутність факту повторності.

Крім того, на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 02.02.2017 р. вже існував наказ № 23к від 13.01.2017 р. прокуратури Тернопільської області, яким виконано рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 р., що не давало підстав відповідачу накладати штраф на позивача.

У відповідності до ч.2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач виносячи оспорювану постанову не врахував того, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду від 27.12.2016 р. оскаржена позивачем у судовому порядку, а відтак відсутня ознака повторності, те, що прокуратурою Тернопільської області винесено наказ № 23к від 13.01.2017 р. про поновлення стягувана на роботі та те, що відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі, а фактично відповідачем винесено вказану постанову за те, що прокуратурою Тернопільської області рішення суду у спосіб та в порядку, визначеному виконавчим документом не виконано.

Відтак, позовні вимоги прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 02.02.2017 року у виконавчому провадженні №52876084 про накладення штрафу є підставними та правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року у справі №819/198/17 за позовом прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник

Повний текст судового рішення виготовлено 11.07.2017 року.