Справа № 174/354/17
Суддя: Данилюк Т. М.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/354/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Данилюк Т.М., розглянувши у скороченому провадженні у м. Вільногірську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначає, що з 2007 року він перебуває на обліку як пенсіонер в ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та йому призначена пенсія по вислузі років як співробітнику органів внутрішніх справ відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 05.09.2008 р., він працював у Вільногірському міському судді, на посаді консультанта.

З 01.04.2015 року, йому було припинено виплату пенсії по вислузі років, в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

06.09.20016 року, його було звільнено з посади у Вільногірському міському суді та з 07.09.2016 року виплата пенсії була поновлена.

У лютому 2017 року, він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату призначеної йому пенсії за період з 01 січня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно, відповідно до рішення Конституційного суду від 16.12.2016 року, № 7-рп, яким визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідь на його письмове звернення, в листі від 31.03.2017 року за вих. № Л 421-17, відповідач відмовив йому в виплаті пенсії з 01.01.2015 р. по 06.09.2016 року, мотивуючи тим, що рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 не передбачено поновлення виплати з січня 2016 року, оскільки рішення набрало чинності з 20.12.2016 року.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови у нарахуванні та виплаті раніше призначеної пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за період з 01 квітня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно, та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому раніше призначену пенсію з 01 квітня 2015 року по 06 вересня 2016 року включно у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою судді від 09 червня 2017 року було відкрито скорочене провадження у даній справі та у відповідності із вимогами ч.3 ст.183-2 КАС України відповідач надав письмові заперечення проти позову 30 червня 2017 року та просив в позові відмовити.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та письмовими запереченнями відповідача, дійшов наступного висновку.

Так, згідно письмових заперечень відповідача від 30.06.2017 року, які просили відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю, зазначено, що ОСОБА_1, станом на 01 квітня 2015 року, обіймав посаду державного службовця, а тому на нього розповсюджується дія статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону №213-УІІІ, і встановлені цією нормою обмеження.

Позивач не займав посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону № 213-УІІІ, а обіймав посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", тому головне управління правомірно тимчасово припинило виплату йому пенсії. 01.01.2016 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.11.2015 № 911Л/ІІІ, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 по справі № 1-38/2016 вирішено, що положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зв'язку із звільненням 06.09.2016 року, з займаної посади у Вільногірському міському суді Дніпропетровської області, виплата пенсії ОСОБА_1 була поновлена з 07.09.2016 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 69 КАС України регламентує, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи характер правовідносин, які склалися між сторонами та вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Даний факт визнається відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 8).

01.04.2015 р., набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-УІІІ, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

01.01.2016р., набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.11.2015р. № 911-VIII, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Водночас, позивач працював на посаді консультанта Вільногірського міського суду з 05.03.2008 р. по 06.09.2016 р (а.с. 11 - 12) та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, враховуючи зміни внесені Законом № 213-УІІІ та Законом № 911-УІІІ не мав права на отримання пенсії, яка призначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Відповідно до абз. 2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Законом України «Про державну службу» та відповідно до ст.54 Закону від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Таким чином, починаючи з 01.04.2015р., сам факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені, зокрема, Законом України "Про державну службу" є підставою для припинення виплати пенсій, призначених у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто станом на 01.04.2015 року, норми Закону №911-VIII, в частині внесення змін до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.04.2015 року, неконституційними не визнавалися, а тому правомірно були застосовані відповідачем при вирішенні питання щодо виплати пенсії позивачу.

Таким чином, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, діяло в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

У зв'язку зі звільненням позивача з займаної посади, з 07.09.2016 р. - виплата пенсії була поновлена.

Судом встановлено, що відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії, відповідач діяв правомірно, прав позивача не порушував.

Помилковими є висновки позивача про звуження змісту та обсягу прав і свобод гарантованих йому Конституцією України, так як головним управлінням, як органом виконавчої влади, на виконання Законів тимчасово зупинено виплату пенсії, а не позбавляло позивача права на таку пенсію. Тож, твердження позивача про неправомірність дій головного управління є необґрунтованим.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на те, в період з 01.04.2015 р. по 06.09.2016 р., позивач працював на посаді консультанта Вільногірського міського суду та на нього розповсюджувалися вимоги Закону України «Про державну службу», тоді як частина 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ містить застереження щодо виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України «Про державну службу», то дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призупинення виплати пенсії є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю матеріально-правової вимоги, тому строки позовної давності не застосовуються.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача, необхідність відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.11.2015р. № 911-VIII, ст.ст.6, 11, 71, 94, 99, 159, 161 - 163, 183-2 КАС України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Вільногірській міський суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Вільногірського міського суду Т.М.Данилюк