Справа № 2а-17600/12/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Київ К/800/23670/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Рецебуринського Ю.Й.,

Швеця В.В.,

при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2;

Загороднього М.Ф., - представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, -

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа - Голова комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цай Володимир Миколайович, про визнання протиправним та скасування наказу, за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к; поновити його на посаді заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2012 року до дня поновлення на роботі.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

В ході розгляду справи здійснено заміну відповідача Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 25 квітня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к «Про звільнення ОСОБА_2.». Визнано ОСОБА_2 таким, що був звільнений з посади заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 21 квітня 2016 року. Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 306004,50 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року змінено, абзац третій резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг працевлаштувати ОСОБА_2 на рівнозначну посаду, з якої його було звільнено наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к». В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач заперечив проти задоволення зазначеної касаційної скарги, просить в задоволенні її вимог відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядаєсудові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора інспекційного департаменту 30 листопада 2012 року у зв'язку з ліквідацією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Із попередженням про наступне звільнення у зв'язку з ліквідацією установи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України позивач був ознайомлений 23 грудня 2011 року.

Жодних пропозицій щодо роботи та посад в новоствореній установі - Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ОСОБА_2 при звільненні не надавалось.

Вказуючи на незаконність звільнення ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг фактично перейшли усі повноваження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, і відповідачем не було надано доказів, які б вказували на дотримання ним вимог частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, то позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу є обґрунтованими, так як відповідачем не доведено, що вживалися усі заходи щодо переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога ОСОБА_2 щодо поновлення його на посаді заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України задоволена бути не може, визнавши позивача таким, що був звільнений із зазначеної посади з 21 квітня 2016 року, та дійшовши до переконання про необхідність покладення на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг обов'язку виплатити ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 306004,50 гривень.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, дійшовши висновку, що вірним способом захисту прав позивача буде зобов'язання Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг працевлаштувати ОСОБА_2 на рівнозначну посаду, з якої його було звільнено наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 вказаного Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналіз наведених норм права свідчить про наявність підстав для розірвання трудового договору у разі ліквідації підприємства, установи, організації виключно у випадку, якщо відсутня можливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1069/2011 ліквідовано Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України.

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про таку Комісію.

Відомості про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесені 20 лютого 2012 року.

Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг» від 7 липня 2011 року № 3610-VI, визначено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Таким чином, ухвалюючи рішення суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що повноваження та функції щодо державного регулювання ринків фінансових послуг, що здійснювалися Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України як спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг, після набуття повноважень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, здійснюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Аналіз правових норм свідчить, що процесуальне правонаступництво відбувається також при ліквідації суб'єкта владних повноважень, оскільки визначальним у статусі цього суб'єкта є повноваження. Тому правонаступником ліквідованого органу є той орган, до повноважень якого входить здійснення владних управлінських функцій у відповідних правовідносинах.

Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, Верховним Судом України визначена правова позиція, яка полягає у тому, що при ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої державної установи, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника.

Оскільки, як встановлено судами, відповідачем не доведено, що вживалися заходи щодо переведення ОСОБА_2, за його згодою, на іншу роботу, трудові гарантії позивача, як працівника, порушені, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання протиправним і скасування наказу від 26 листопада 2012 року № 515-к про його звільнення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що в даному випадку правильним способом захисту прав позивача є зобов'язання Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг працевлаштувати ОСОБА_2 на рівнозначну посаду, з якої його було звільнено наказом голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що стягненню підлягає сума в розмірі 306004,50 гривень (357,90 х 855), встановивши, що середньоденний заробіток позивача складає - 357,90 гривень, а кількість робочих днів за період з 26 листопада 2012 року по 21 квітня 2016 року - 855.

Однак суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_2 наказом від 26 листопада 2012 року № 515-к був звільнений 30 листопада 2012 року, що відповідно впливає на кількість вирахуваних робочих днів та на суму, яка підлягає стягненню на користь позивача, яка виходячи з обрахунку складає 304215 гривень.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають зміні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінити, в абзаці четвертому резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року замість суми в розмірі « 306004,50 гривень (триста шість тисяч чотири гривні, 50 копійок)» зазначити суму в розмірі « 304215 (триста чотири тисячі двісті п'ятнадцять) гривень». В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.