Справа № 367/2078/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/2078/17 Головуючий у 1-й інстанції: Пархомець О.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області, у подальшому заміненого на правонаступника - Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Ірпінське ОУПФ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати неправомірною відмову Ірпінського ОУПФ у призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у розмірі фактичних виплат відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Відповідача призначити Позивачу пенсію на випадок втрати годувальника у розмірі фактичних виплат відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення до Ірпінського ОУПФ, а саме з 20.01.2017 року.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 23.05.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач після смерті чоловіка набув право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на залишенні поза увагою неможливості врахування наказу від 26.04.1991 року №101 в якості первинного документу, що підтверджує роботу чоловіка Позивача у зоні відчуження, оскільки останній виданий після 1990 року.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити.

Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суд першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є вдовою померлого ОСОБА_3, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про укладення шлюбу від 26.07.1981 року серії НОМЕР_1 (а.с. 5) та свідоцтва про смерть від 07.06.1995 року серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Зі змісту постанови Центральної військово-лікарської комісії МВС України від 25.10.1995 року №26 (а.с. 11) вбачається, що захворювання ОСОБА_3 пов'язано з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 20.01.2017 року звернулася до Ірпінського ОУПФ із заявою про переведення пенсії по втраті годувальника (а.с. 30). До вказаної заяви Позивачем були додані:

- довідка КП «УЖКГ «Ірпінь» від жовтня 2016 року №1974 про те, що ОСОБА_2 знаходилася на утриманні чоловіка - ОСОБА_4 (а.с. 32);

- довідка Ірпінського міського відділу з обслуговування міст Ірпінь та Буча ГУ МВС України в Київській області від 20.10.2016 року №14472/109/1007/01-2016, в якій зазначено, що ОСОБА_3 у період з 27.04.1986 року по 28.04.1986 року перебував у зонах небезпеки Чорнобильської АЕС (а.с. 35);

- довідка ГУ МВС України в Київській області від 17.08.2016 року №51 про те, що колишній працівник Ірпінського ММВС, ОСОБА_3 відповідно до наказу УВС Київського облвиконкому про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження у період з 27.04.1986 року по 28.04.1986 року у м. Прип'ять згідно наказу від 26.04.1991 року №101 (а.с. 36);

- довідка Ірпінського міського відділу з обслуговування міст Ірпінь та Буча ГУ МВС України в Київській області від 20.10.2016 року №14471/109/1007/01-2016, в якій зафіксовано, ОСОБА_3 дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.06.1983 року по 07.06.1995 року та у період з 26.06.1985 року по 01.06.1988 року - на посаді начальника слідчого відділу Ірпінського ММВС (а.с. 37);

- постанова Центральної військово-лікарської комісії МВС України від 25.10.1995 року №26 (а.с. 11);

- довідка Ірпінського міського відділу з обслуговування міст Ірпінь та Буча ГУ МВС України в Київській області від 17.10.2016 року №14256/109/1007/01-2016 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, в якій зазначено, що ОСОБА_3 за роботу (службу) у м. Прип'ять з 27.04.1986 року по 28.04.1986 року за місцем роботи (служби) в Ірпінському РВВС на посаді слідчого проведено оплату за підвищеними посадовими окладами по зонах небезпеки, виходячи з установленого у зоні відчуження 6-годинного робочого дня та 6-денного (36-годинного) робочого тижня, виходячи з кратності 4 (а.с. 39);

- розрахункова відомість ОСОБА_3 за 1986 рік, в якій зафіксовано обсяг проведених виплат за, зокрема, квітень 1986 року (а.с. 40).

За результатами розгляду поданої Позивачем заяви з доданими до неї документами Відповідачем 20.01.2017 року прийнято рішення №224 про відмову у призначенні пенсії, про що ОСОБА_2 повідомлено листом від 13.02.2017 року №1221/03 (а.с. 4). В обґрунтування підстав для відмови у призначенні пенсії Ірпінським ОУПФ зазначено, що наказ від 26.04.1991 року №101 не може вважатися первинним документ, де визначено період ліквідації та населення пункти зони відчуження, оскільки первинними документами щодо визначення населеного пункту та кількості днів роботи у зоні відчуження можуть бути накази на відрядження, які датовані періодом не більше, ніж з 1986 року по 1990 рік.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 26, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», , суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Відповідача у призначенні Позивачу з пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки право на призначення відповідної пенсії ОСОБА_2 підтверджується достатньою кількістю наявних у матеріалах справи доказів.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (далі - Порядок №1210).

Згідно п. 1 вказаного Порядку пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

У разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження, зокрема, менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

В усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року. № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку (пункт 6 Порядку №1210).

Приписи ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначають, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно абз. 1 п. 2.10 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Наказом Мінсоцполітики України від 03.09.2012 року №536 затверджено форму довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

За такою формою Ірпінським міським відділом з обслуговування міст Ірпінь та Буча ГУ МВС України в Київській області було видано довідку від 17.10.2016 року №14256/109/1007/01-2016 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, в якій зазначено, що ОСОБА_3 за роботу (службу) у м. Прип'ять з 27.04.1986 року по 28.04.1986 року за місцем роботи (служби) в Ірпінському РВВС на посаді слідчого проведено оплату за підвищеними посадовими окладами по зонах небезпеки, виходячи з установленого у зоні відчуження 6-годинного робочого дня та 6-денного (36-годинного) робочого тижня, виходячи з кратності 4 (а.с. 39).

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що подана Позивачем Відповідачу разом із заявою інформація є необхідною та достатньою для визначення періоду участі ОСОБА_3 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (27.04-28.04.1986), фактичної кількість днів (2), населеного пункту зони відчуження (м. Прип'ять) та кратності (4), необхідної для призначення пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, посилання Ірпінського ОУПФ на неможливість врахування в якості первинного документа наказ від 26.04.1991 року №101 судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, даний наказ Позивачем взагалі не надавався, по-друге, як вже було неодноразового зазначено вище, ОСОБА_2 надано достатньо кількість документів, що підтверджують її право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як випливає з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на день подання заяви Позивач досяг пенсійного віку, а тому є непрацездатною вдовою.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про наявність правових підстав для переведення Позивачу на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Позивачем подано всі передбачені законом документи для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а також інші первинні документи, а тому відмова Управління у призначенні даної пенсії у зв'язку з неможливістю віднесення документів, які не подавалися заявником взагалі, до первинних, є необґрунтованою.

З урахуванням наведеного судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.