Справа № 686/2013/17
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/2013/17

Головуючий у 1-й інстанції: Колієв С.А.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

04 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №1 управління патрульної поліції у м.Хмельницькому лейтенанта поліції Андреєвої Дарини Петрівни, управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до інспектора роти №1 управління патрульної поліції у м.Хмельницькому лейтенанта поліції Андреєвої Дарини Петрівни, управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Статтею 197 КАС України, зокрема п.1 ч. 1, встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 22 січня 2017 року інспектором роти №1 УПП у м. Хмельницькому лейтенантом поліції Андреєвою Д.П. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №916886, якою ОСОБА_2 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_2 був визнаний винуватим у тому, що він 22 січня 2017 року о 15 годині 30 хвилин керуючи автомобілем Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 у м. Хмельницькому на перехресті вулиць Кам'янецька та Купріна здійснив рух на заборонений жовтий сигнал світлофора при вимкненому сигналі додаткової секції світлофора, чим порушив п.8.7.3 г' та 8.7.3 з ПДР України.

Вважаючи дану постанову незаконною, позивач звернувся із цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у порушенні правил дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає зокрема за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Згідно п.8.7.3 г' та 8.7.3 з ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про зміну сигналів; вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Предметом вищезазначеного позову є спір про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що як доказ вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, був долучений відеозапис з автомобільного реєстратора та нагрудного відеореєстратора ВМ 4292 та Z 140002.

Згідно з даного відеозапису вбачається, що позивач заперечував проти скоєння правопорушення, не визнавав себе винним під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів того, що позивач здійснив рух о 15 годині 30 хвилин на заборонений сигнал світлофора за викладених у постанові обставин він не містить. Більше того, вказаний відеозапис містить лише обставини складання інспектором самої постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не приймає надані апелянтом фотографії, оскільки з даних фотографій вбачається, що під час руху позивача ліворуч, додаткова секція світлофора була увімкнена зеленим кольором. Відтак, на даних фотографіях відсутні докази скоєння позивачем правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надав суду відеозапис обставин вчинення ОСОБА_2 правопорушення (проїзд на заборонений сигнал світлофору), хоча і стверджує, що відеорегістратором зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Крім того, посилання суду першої інстанції на п. 24 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" є безпідставним, оскільки дана постанова Пленуму Верховного Суду України не регулює правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відтак, суд першої інстанції не мав права застосовувати дану постанову.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права закривати провадження у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 222 КУпАП органи Національної поліції є уповноваженим органом(посадовою особою), які розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень 1, 2 та 3 частин статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1)визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2)зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3)зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;4)стягнення з відповідача коштів;

5)тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6)примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7)примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі мав керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Отже, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, закрив провадження у даній справі.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Однак, апелянт не надав жодних належних доказів, які б підтверджували, що позивач скоїв адміністративне правопорушення.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №1 управління патрульної поліції у м.Хмельницькому лейтенант поліції Андреєвої Дарини Петрівни, управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності змінити.

Абзац 3 резолютивної частини постанови Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року виключити. В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.