Справа № 813/2490/16
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 липня 2017 року м. Київ К/800/18422/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області, Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, скасувати наказ Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 17 червня 2016 року №27-о, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначила, що в порушення вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) відповідачем не дотримано процедуру вивільнення позивача, зокрема, не запропоновано будь-якої вакантної посади, в тому числі і тої, яку вона обіймала. Вважаючи дії Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області неправомірними, просила суд задовольнити позов.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області від 17 червня 2016 року № 27-о «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора - інспектора Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 18 червня 2016 року та стягнуто 17 513,65 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, КЗпП України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам відповідача про те, що звільнення позивача проведено у відповідності до законодавства.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За правилами частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення статті 49-2 КЗпП України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в ухвалі від 04 серпня 2010 року (справа № 6-8884св10).

Судами встановлено, що з 15 січня 2007 року ОСОБА_1 працювала в органах державної податкової служби на різних посадах та є державним службовцем.

З 21 червня 2016 позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора податкового аудиту Державної податкової інспекції у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, згідно з наказом від 17 червня 2016 року №27-о (у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників).

Підставою звільнення позивача стали наказ ДФС України від 24 лютого 2016 року №167 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Львівській області», наказ Державної податкової інспекції у Жовкіському районі ГУ ДФС у Львівській області від 26 лютого 2016 року №55 «Про реорганізацію Державної податкової інспекції у Жовкіському районі ГУ ДФС у Львівській області», на підставі яких проведено реорганізацію Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області шляхом приєднання до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області та проведено процедуру скорочення (зменшення) штатної чисельності працівників.

Отже мала місце реорганізація установи із збереженням відповідних функцій цього органу.

Згідно із штатним розписом на 2016 рік від 18 січня 2016 року затверджено штат в кількості 39 штатних одиниць Державної податкової інспекції у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області, в переліку змін №2 до штатного розпису Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області на 2016 рік від 22 березня 2016 року затверджено штат в кількості 23 штатних одиниць Жовківського відділення.

Отже, у Державній податковій інспекції у Жовківському районі ГУ ДФС у Львівській області згідно штатного розпису у відділі аудиту передбачалось 3 штатних одиниці, а згідно штатного розпису Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області у Жовківському відділенні відсутній відділ аудиту.

Поряд з цим, суди встановили, що згідно з листом Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області від 29 вересня 2016 року №10723/8/13-06-04-00-24 були наявні інші вакантні посади.

У квітні 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади з 21 червня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з яким вона ознайомилася, про що свідчить її підпис, однак вакантних посад їй запропоновано не було.

Відповідно до листа Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області від 29 вересня 2016 року №10723/8/13-06-04-00-24 у відповідача були наявні вакантні посади, проте ОСОБА_1 не запропоновано жодної з них.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості переведення позивача, за його згодою, на будь-яку іншу роботу в Личаківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області, суди дійшли висновку, що позивача звільнено з посади без дотриманням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України, а тому відповідач порушив її право на працю, що охороняється Конституцією України.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що позов слід задовольнити.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук