Справа № 804/5241/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 р. Справа № 804/5241/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Криворізька північна обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просить суд:
звернути стягнення на кошти та майно відповідача в рахунок погашення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 9121 грн. 14 коп.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач має податковий борг у розмірі 9121,14 грн. В зв'язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку суму податкового зобов'язання сплачено не було.
Ухвалою суду від 08.09.2016 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
Від відповідача до суду подані заперечення, в яких зазначено, що після внесення змін 27.03.2014 року до п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України орендодавець (Веселівська сільська рада) зобовязаний був на підставі договору оренди заключити додаткову угоду із відповідачем (орендарем) про збільшення орендної плати. Проте, додаткова угода про збільшення орендної плати орендодавцем заключна не була, тому, на думку відповідача, незважаючи за зміни в законодавстві, орендна плата повинна залишатися без змін. Також, на думку відповідача, позивач не має права застосовувати до ОСОБА_1 податкові повідомлення - рішення і податкові вимоги і самостійно визначати орендну плату, примушувати сплачувати грошові кошти, встановлювати строки сплати орендної плати. Відповідачем, з посиланням на норми п.п. 14.1.147 ст. 14 ПКУ, зазначено, що орендна плата справляється за іншою формою, ніж земельний податок, орендна плата не є податком, а відповідач є платником орендної плати і не є платником податку на землю.
Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також зазначено, що станом на 31.01.2017 року сума боргу не змінилась та становить 9121,14 грн.
16.02.2017 року від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справу, оскільки знаходиться на лікуванні, без надання жодних доказів неможливості явки в судове засідання.
У відповідності до вимог ст.128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін, на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що між фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) та Веселівською сільською радою укладено договір від 21.11.2012 р. про надання в користування на мовах оренди земельної ділянки площею 0,25 га., строком на 10 років, цільове призначення землі - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, нормативна грошова оцінка 62,56 грн. за 1 кв.м., річна орендна плата становить 156,40 грн.
Як зазначається в адміністративному позові, станом на 01.08.2016 року відповідачу податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 9121,14 грн. нарахований відповідно до:
- податкового повідомлення рішення № 5122469 від 25.06.2015 року, термін сплати 24.08.15 р. (сума боргу по податковому зобовязанню 5860,31 грн.).
ОСОБА_1 на податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ від 18.06.2015 року №5122469 про визначення суми грошового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму 5860,31 грн. подав скаргу від 02.07.2015 року (вхідний №248/ФОП від 06.07.2015 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області). Рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 17.07.2015 року №6620/10/04-36-10- 07-09 термін розгляду скарги продовжено по 16.08.2015 року включно. Рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.08.2015 року скаргу платника податків залишено без задоволення.
Заборгованість відповідача по платежам до бюджету підтверджується довідкою про суму податкового боргу платника податків, розрахунком суми позову, долученими до матеріалів справи.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства., регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).
Приписами статті 269 ПК України передбачено, що платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Статтею 270 ПК України визначено, що об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно статті 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
У відповідності до вимог частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року (Закону № 161 - XIV), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до абзацу другого статті 4 та абзацом першим статті 5 Закону № 161 - XIV, орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Приписами статті 13 Закону № 161 - XIV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 15 Закону № 161 - XIV передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Відповідно до абзацу першого, другого статті 21 Закону № 161 - XIV, Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно статті 24 Закону № 161 - XIV, орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати.
Приписами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Приписами пункту 289.2 статті 289 ПК України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пп. пп. 288.5.1, 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 зазначеного Кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Таким чином, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого договором розміру орендної плати.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 21-274а14 та від 16 березня 2016 року у справі № 1170/2а-3151/12.
У відповідності до абз.1 п.286.5 ст. 286 р. ХІІІ Кодексу, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 розділу ІІ ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зокрема, у разі якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 58.1 ст.58 розділу ІІ ПК України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобовязань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Отже, суд зазначає, що оскільки плата за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності, є складовою податку на майно, розмір орендної плати за земельні ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами. Тому, починаючи з 01.01.2011 року, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.
Також, суд звертає увагу, що, не зважаючи на ту обставину, що розмір орендної плати за землю є однією з умов договору оренди землі, орендна плата є сферою регулювання податкового законодавства. Сплата обов'язкових платежів, до яких віднесено і плату за землю, не може залежати від умов договору. Засади такого регулювання також містяться в статті 67 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Також, суд зауважує, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку із визначенням ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати за оренду землі у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договору оренди землі.
Таким чином, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Отже, суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що зміни податкового законодавства не можуть нести за собою зміни розміру орендної плати за землю, оскільки це, на думку суду, суперечить вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податковим органом з метою погашення податкового боргу було сформовано у відношенні відповідача податкову вимогу від 04.02.2015 року №41-04 про сплату суми податкового боргу в розмірі 3260,83 грн., яка була вручена відповідачу 09.02.2015 року.
Відповідачем на адресу позивача було надіслано лист від 12.02.2015 року, в якому ОСОБА_1 просив скасувати вимогу від 04.02.2015 року №41-04 та повідомлення 03.02.2015 року № 281/10/04-18-00.
Листом від 27.02.2015 року № 501/10/04-18-00 Криворізькою північною ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідача повідомлено про те, що вимога сформована та направлена на підставі несплати податкового зобовязання по орендній платі. Нарахування орендної плати проведене відповідно до п. 288.5 статті 288 ПКУ щодо мінімального розміру орендної плати, та зазначено, що норми Податкового кодексу мають вищу юридичну силу відносно ст. 30 Закону України «Про оренду землі» в частині до умов договору, та ст. 632 Цивільного кодексу України.
Відповідачем не було добровільно погашено суми податкового боргу по платежам та зборам до бюджету, які зазначені в податковій вимозі, отже, вищевказана податкова вимога не є відкликаною та нові податкові вимоги, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, на адресу платника податків не направлялись.
Згідно п.87.1 ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Відповідно до п.п.95.1, 95.2, 95.3 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 ст.20 ПК України, визначено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини
Згідно з п.87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірним стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 9121,14 грн., оскільки доказів самостійного погашення заборгованості відповідач суду не надав.
Керуючись статтями 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в сумі 9121,14 грн.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_2