Справа № 361/7446/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/7446/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Селезньова Т.В.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та просив скасувати як незаконну і таку, що порушує його права, постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем 01.11.2016р. у виконавчому провадженні № 50614950, де він є стягувачем.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що даною постановою виконавче провадження закінчено з тих підстав, що судове рішення фактично виконане боржником, з посиланням на п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження», хоча в дійсності судове рішення боржником не виконане, належний перерахунок не проведено і не виплачено недоплачені суми пенсії, що боржником на виконання постанови суду перерахунок пенсії зроблено неправильно - за законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» (Закон №2262-У11), а не за Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-Х11), за яким слід було зробити перерахунок на підставі вказаного судового рішення, про що вказував суд у своєму рішенні.

Крім того, вважає, що дана постанова державним виконавцем винесено передчасно, з порушенням його прав, передбачених ст.18 Закону «Про виконавче провадження», без розгляду його заяв і клопотань, які він подавав в межах даного виконавчого провадження; що державний виконавець питання про закінчення виконавчого провадження вирішив суто формально, виходячи лише з наданого боржником листа про виконання судового рішення і по здійснення перерахунку, не перевіривши дійсність і належність виконання, і не враховуючи його заяву про фактичне невиконання рішення боржником; що державний виконавець не використав передбачене ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» і ст.170 КАСУ право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення, у разі, якщо виникли сумніви щодо його виконання.

Крім того, дана постанова винесена державним виконавцем під час, коли він, позивач, звернувся до суду з адміністративним позовом з приводу оскарження дій боржника по виконанню даного рішення, і у подальшому звернувся в суд з заявою про роз'яснення судового рішення (постанови).

Що при розгляді його заяви про роз'яснення постанови суду від представника ВДВС йому стало відомо про закінчення виконавчого провадження, що стало перешкодою для розгляду заяви про роз'яснення судового рішення, яке вважається (згідно даної постанови) виконаним.

Позивач вважає, що даною постановою (про закінчення виконавчого провадження) порушені його права як сторони у виконавчого провадження, крім того порушено його право на належне пенсійне забезпечення , підтверджене судовим рішенням, і на належний перерахунок пенсії, а також він через дану обстави ну обмежений у зверненні до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, що йому необхідно для доведення того факту, що рішення, яке було судом прийняте на його користь, у дійсності боржником не виконане, і у зв'язку з необґрунтованим закінченням виконавчого провадження з даних підстав (виконання рішення) - він надалі позбавлений можливості вимагати належного виконання судового рішення.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем 01.11.2016р. у виконавчому провадженні № 50614950 про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип'ять, м. Чорнобиль з 26 по 30 квітня 1986 року, згідно довідки №270 від 27.10.2015р. ГУДСНС України в Київській області та виплатити недоплачені суми з урахуванням уже проведених виплат (стягувач ОСОБА_2, боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 25.12.2015 р. Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено постанову в адміністративній справі № 361/8288/15-а, провадження №2-а/361/563/15 про задоволення позову ОСОБА_2, зокрема, даною постановою відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивачу ОСОБА_2 із заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип'ять, м. Чорнобиль з 26 по 30 квітня 1986 року, згідно довідки №270 від 27.10.2015р. ГУДСНС України в Київській області та виплатити недоплачені суми з урахуванням уже проведених виплат (стягувач ОСОБА_2, боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області).

За даною постановою видано виконавчий лист, і за даним виконавчим листом постановою від 28.03.2016р. відповідачем було відкрито виконавче провадження.

Листом від 6.05.2016р. боржник у даному виконавчому провадженні Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив позивача ОСОБА_2 (стягувача) про проведення перерахунку пенсії з зазначеної у постанові суду довідки про зарплату №270, і про те, що такий перерахунок зроблено на підставі Закону №796-Х11 (для військовослужбовців), і що сума за даним перерахунком становить мінус 15829грн., з дорученням проведеного розрахунку.

Листом від 24.05.2016р. Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив позивача ОСОБА_2 - стягувача про проведення перерахунку пенсії з зазначеної у постанові суду довідки про зарплату №270, і про те, що такий перерахунок зроблено на підставі Закону №796-Х11 (для військовослужбовців) а не за законом №2262-У11 (для постраждалих від чорнобильської катастрофи).

Листом від 11.07.2016р. Департамент пенсійного забезпечення ПФУ (боржник у виконавчому провадженні) повідомив державного виконавця про те, що на виконання судового рішення ним проведено перерахунок пенсії позивачу за зазначеною у постанові суду довідкою про зарплату №270, і про те, що рішення суду виконано в межах покладених зобов'язань; та оскільки після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача зменшився, виплата пенсії здійснюється в раніше встановленому розмірі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог представив суду копії заяв та клопотань на адресу державного виконавця, а саме:

- в заявах від 06.04.2016 р. та від 04.05.2016 р. позивач просив вжити заходів до примусового виконання судового рішення;

- в заяві від 20.05.2016 р. та від 25.05.2016 р. позивач зазначав, що вважає судове рішення невиконаним, і просив вжити заходів щодо примусового виконання рішення;

- в заяві від 1.06.2016р., та в заяві від 3.08.2016р., позивач повідомив відповідача про неправильний перерахунок йому пенсії на підставі судового рішення, і на те, що перерахунок здійснений за іншим законом, а не за тим законом, який зазначений у судовому рішенні; просив вжити заходів щодо примусового виконання рішення.

Позивач звертався до суду з позовом до ГУПФУ в Київській області з приводу оскарження дій відповідача по виконанню судового рішення (постанови від 25.12.2015 р.).

Постановою Броварського міськрайонного суду від 29.07.2016 р. позов задоволено, визнано нечинним і скасовано рішення і розрахунок відповідача по перерахунку пенсії за судовим рішенням від 25.12.2015 р., відповідача зобов'язано здійснити такий перерахунок на виконання судового рішення від 25.12.2015 р. відповідно до вимог закону №2262-VII. (Тобто той розрахунок, який здійснив боржник ПФУ на виконання судового рішення, за яким видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2016 р. ця постанова скасована, ухвалено нову постанову, якою у позові відмовлено з тих підстав, що позивачем було неправильно обрано спосіб захисту його прав, оскільки повнота та правильність виконання судового рішення забезпечується у відповідності до закону Про виконавче провадження, яким зокрема передбачено відповідальність сторін за невиконання або неповне виконання судового рішення, і що у даному випадку сумнівів щодо повноти і правильності виконання судового рішення, державний виконавець або сторона виконавчого провадження мали право звернутись до суду за роз'ясненням змісту такого документу.

Після даної постанови позивач 03.11.2016 р. (тобто в розумні строки, які не можуть бути розцінені як нависне затягування) звернувся до Броварського міськрайонного суду з заявою про роз'яснення постанови від 25.12.2015р. і порядку та способу виконання.

В заяві від 05.11.2016 р., тобто фактично одразу, позивач повідомив відповідача про звернення до суду за роз'ясненням, просив продовжити термін виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 05.12.2016 р. заяву про роз'яснення рішення залишено без розгляду за заявою позивача і зокрема з тих підстав, що рішення вже виконане, і є постанова про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на пояснення позивача, а саме при розгляді його заяви про роз'яснення судового рішення державний виконавець пред'явив суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.11.2016 р., і саме тоді йому стало відомо про наявність даної постанови.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо вимоги про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.2 ст.181 КАС десятиденний строк рахується з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

Позивач подав позов поштою 08.12.2016 р., тобто формально пропустивши строк звернення до суду, передбачений ст.99 та ч.2 ст.181 КАСУ - з дня, коли він міг дізнатись про таку постанову з реєстру виконавчих проваджень.

Разом з тим, враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено інший (шляхом відправлення та/або вручення копії постанови) порядок повідомлення сторони про постанову державного виконавця у виконавчому провадженні, і враховуючи, відсутність будь -яких відомостей про своєчасне відправлення стягувачу та отримання ним копії постанови раніше, суд приймає до уваги як правдиві свідчення позивача, що він про дану постанову дізнався лише у судовому засіданні 5.12.2016 р.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дане ствердження позивача нічим не спростоване т ау звязку ыз зазначеним вище приходить до висновку, що відсутні підстави для залишення його позову без розгляду з підстав ст.100 КАСУ, і даний позов слід розглянути по суті.

Оскаржуваною постановою від 01.11.2016р., винесеною головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем у виконавчому провадженні № 50614950 закінчено виконавче провадження з підстав п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», рішення виконане боржником, в постанові є посилання на лист боржника від 11.07.2016 р.

Щодо правомірності прийняття зазначеної вище постанови та дій державного виконавця, вчинені у виконавчому провадженні і пов'язані з винесенням даної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Державний виконавець при виконанні судового рішення керується Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, Кодексом адміністративного судочинства, іншими законами в тій частині, в якій вони регулюють деякі питання з приводу виконання судових рішень.

Статтею 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.181 КАС України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.4 ст.257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно ч.12 ст.267 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: зокрема, 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 75 -89 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано виконання рішень про покладення на боржника обов'язку виконати певні дії, врегульовано дії державного виконавця і заходи примусу щодо боржника у разі невиконання судового рішення.

На підставі зазначеного вище колегія суддів приходить до висновку, що на посадову особу суб'єкту владних повноважень обов'язок довести правомірність своїх дій і прийнятих рішень, а тому державний виконавець у даному виконавчому провадженні повинен був діяти у відповідності з наведеними вище нормами закону.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження дотримання ним вказаних вимог, зокрема в частині забезпечення прав стягувача, розгляду його клопотань та звернень, вжиття дієвих заходів щодо повного і належного виконання судового рішення, а у разі виникнення сумнівів щодо належного його виконання боржником чи у разі незрозумілості резолютивної частини рішення чи способу його виконання, - звернутись до суду з відповідним поданням (заявою), або принаймні надати стороні виконавчого провадження реальну можливість реалізувати свої права в цій частині, перш ніж виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що позивач (стягувач) звертався неодноразово до відповідача з приводу вжиття заходів до примусового виконання судового рішення, і висловлював незгоду з тим, що зробленим боржником перерахунком рішення є виконаним належним чином, наполягав на тому, що рішення не виконано, а розрахунок, провести який боржник був зобов'язаний судом, здійсненим боржником неправильно. Більш того, з даного приводу звертався до суду.

При таких обставинах, враховуючи послідовність дій позивача з приводу його намагань довести неправомірність дій боржника по перерахунку пенсії - тобто по виконанню судового рішення у різні, визначені процесуальним законом способи, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно залишив поза увагою такі звернення стягувача і поспішно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження, помилково і необґрунтовано визначивши, що судове рішення є виконаним повністю, безумовно і у повній відповідності до самого рішення.

Сам факт здійснення перерахунку боржником на виконання зобов'язання , покладеного на нього судом у рішенні, не означає належного виконання судового рішення і є недостатнім для висновку про його повне, належне і остаточне виконання.

Коленія суддів також звертає увагу на те, що стадія виконання судового рішення - є останньою стадією судового процесу, метою якого є захист порушеного права, відновлення припиненого права, підтвердження оспореного права. Результатом судового захисту - у разі задоволення позову - має бути повне, реальне, остаточне і ефективне відновлення порушеного права.

Підставою для закінчення виконавчого провадження є лише повне і належне виконання рішення боржником, з приводу чого не має бути сумнівів, оскільки закінченням виконавчого провадження закінчується судовий процес і припиняється процедура захисту порушеного права особи, і таке право надалі вважається відновленим. Тому всі сумніви, що виникають при виконанні судового рішення, мають бути усунуті до закінчення виконавчого провадження, і такі сумніви є перешкодою для закінчення виконавчого провадження (з даної підстави), принаймні до їх усунення.

Закону України «Про виконавче провадження» і КАС України передбачають певні заходи - виконавчі дії , права і повноваження державного виконавця, якими він наділений у цій сфері. Тому державний виконавець, маючи відомості про незгоду стягувача з тим, що рішення виконано боржником, маючи достатні підстави для перевірки звернень стягувача, мав би вжити заходи по перевірці такої інформації та для усунення сумнівів щодо належного виконання рішення, а не формально виходячи лише з наданих боржником відомостей - винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як видно зі змісту судових рішень, - постанова про закінчення виконавчого провадження винесена виконавцем 01.11.2016 р., тобто після того, як апеляційним судом було скасовано постанову суду першої інстанції, якою дані права позивача були визнані порушеними і було визнано неправомірними дії відповідача (боржника) по виконанню вказаного судового рішення (про порахунок пенсії).

Зі змісту рішення апеляційного суду видно, що підставою для скасування постанови суду першої інстанції було не встановлення факту відсутності порушення прав позивача та/або визнання правомірними дій відповідача - боржника, а такою підставою для скасування рішення послугувало обрання позивачем не правильного способу захисту своїх прав, що стосуються належного виконання судового рішення на його користь.

Позивач скористався своєчасно даним роз'ясненням апеляційного суду і реалізував наявне у нього право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення в цій спірній частині (застосування відповідного закону для перерахунку пенсії) , про що своєчасно повідомив ВДВС про подання такої заяви.

Крім того, що сам виконавець не використав наявне у нього повноваження і право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення, і сама постанова про закінчення виконавчого провадження винесена виконавцем у такий короткий строк, який реально і наперед позбавляв стягувача можливості реалізувати дане право (на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення в цій частині).

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що хоча рішенням апеляційного суду і була скасована постанова суду першої інстанції, але всі обставини, встановлені апеляційним судом у своєму рішенні, є обов'язковими для сторін, і висновки суду в даному рішенні є обов'язковими для застосування у даних конкретних правовідносинах (щодо визначення наявності оспорюваного права і неправильного визначення позивачем способу його захисту).

Сам факт винесення постанови в короткий проміжок часу після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції з одночасним роз'ясненням позивачу належного способу захисту права, - суд розглядає як поспішне і недобросовісне закінчення виконавчого провадження, і як таке, що порушує права стягувача на належне виконання судового рішення, як таке, що порушило права стягувача, надані йому у виконавчому провадженні, зокрема права на роз'яснення рішення суду, на перевірку належності виконання судового рішення боржником, на усунення будь- яких сумнівів з цього приводу у стадії виконання судового рішення, тобто у відкритому виконавчому провадженні, до винесення постанови про його закінчення.

Таким чином, дії відповідача по винесенню постанови 01.11.2016 р. про закінчення виконавчого провадження, і сама постанова є протиправними, тобто такими, що вчинені з порушенням прав стягувача у виконавчому провадженні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що після закінчення виконавчого провадження з підстави повного виконання рішення вважається відновленим повністю право стягувача (захищене судовим рішенням), і наявність не скасованої постанови про закінчення виконавчого провадження створила для позивача реальну процесуальну перешкоду у реалізації права на повне і належне виконання рішення суду, на ефективний захист права, яка, зокрема, унеможливила його звернення до суду за роз'ясненням судового рішення (яке з закінченням виконавчого провадження вважається виконаним).

Таким чином, права стягувача у даному виконавчому провадженні порушені, і суд при наведених вище конкретних обставинах вважає , що є підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження як незаконної і протиправної.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, а саме, що адміністративний позов необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 11 липня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.