Справа № 826/24834/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кустова Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб ОСОБА_12, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просили суд:

1) визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - Уповноважена особа Фонду) щодо визнання нікчемними договорів банківського вкладу (депозиту), укладених між кожним з позивачів та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», а саме: від 25 лютого 2015 року №004-09511-250215; від 24 лютого 2015 року №009-09509-240215; від 25 лютого 2015 року №006-09509-250215; від 25 лютого 2015 року №009-09510-250215; від 25 лютого 2015 року №005-09510-250215; від 25 лютого 2015 року №003-09510-250215; від 25 лютого 2015 року №003-09509-250215, та невключення позивачів до переліку вкладників, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) зобов'язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про позивачів до повного переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням суми відшкодування;

3) зобов'язати Фонд включити дані про позивачів до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання нікчемними наступних договорів банківського вкладу (депозиту): «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №004-09511-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 24 лютого 2015 року №009-09509-240215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №006-09509-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №009-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №005-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09509-250215. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням сум відшкодування за договорами банківського вкладу (депозиту): «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №004-09511-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 24 лютого 2015 року №009-09509-240215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №006-09509-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №009-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №005-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09510-250215; «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09509-250215. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити інформацію про ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану постанову суду та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В частині про відмову у задоволенні позову рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року було зупинено апеляційне провадження у справі та ухвалою від 06 липня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, поновлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Між ОСОБА_5 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №004-09511-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 1), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_1 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_5 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Між ОСОБА_6 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 24 лютого 2015 року №009-09509-240215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 2), за умовами якого вкладник розміщує по 25 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_2 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 24 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_6 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Між ОСОБА_7 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №006-09509-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 3), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_3 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_7 внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Між ОСОБА_8 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №009-09510-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 4), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_4 суму у розмірі 4 271,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року на вкладний рахунок ОСОБА_8 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 4 271,00 доларів США.

Між ОСОБА_9 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №005-09510-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 5), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_5 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_9 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Між ОСОБА_10 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09510-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 6), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_6 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_10 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Між ОСОБА_11 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року №003-09509-250215 (далі по тексту - договір банківського вкладу 7), за умовами якого вкладник розміщує по 26 травня 2015 року на вкладному рахунку НОМЕР_7 суму у розмірі 5 000,00 доларів США.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 25 лютого 2015 року №1 на вкладний рахунок ОСОБА_11 третьою особою внесено грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США.

Відповідно до пункту 1.10 договорів банківського вкладу передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку.

В доповнення до вказаних договорів банківського вкладу укладено відповідні додаткові угоди, згідно яких сторони домовились викласти пункт 1.8 договорів у наступній редакції: « 1.8. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку у день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються.».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

07 жовтня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет розмістив оголошення для вкладників: «У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 08 жовтня 2015 року розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку».

У Загальному реєстрі вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування вкладів відсутнє відшкодування за вкладами позивачів у межах гарантованої суми відшкодування (200 000 грн.).

Згідно витягу з протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» №408 від 29 травня 2015 року, від 15 вересня 2015 року, комісія дійшла висновку, що договори банківських вкладів, укладені між банком та фізичними особами після 16 січня 2015 року включно, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є одночасно кредиторами банку, є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (надалі - Закон №4452-VI).

Також, Комісія вирішила затвердити результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, в тому числі й договори, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та позивачами.

Наказом уповноваженої особи Фонду «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» №813 від 16 вересня 2015 року вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківських вкладів (депозитів), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI згідно переліку, наведеного в додатку №1, в якому, зокрема, міститься інформація про договори з позивачами.

Вважаючи свої права на отримання відшкодування коштів за договорами вкладів за рахунок Фонду порушеними, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено наявності підстав вважати договори банківського вкладу, укладені з позивачами, нікчемними, що мало наслідком відмову у включенні їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок Фонду.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з невключенням позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, через визнання договорів банківського вкладу, укладених ними з ПАТ «Дельта Банк», нікчемним.

Відповідно до частини 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (далі - Закон N 4452-VI) фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 5 Закону N 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

За змістом пункту 4 ч. 2 ст. 37 названого Закону Уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 Закону N 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З матеріалів справи вбачається, що позивача не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу, на підставі норм пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок пояснюється тим, що кошти на вкладний рахунок позивачів надійшли внаслідок так званого «дроблення» вкладу іншого клієнта банку, що є порушенням вимог договору банківського вкладу та пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», та вимог постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» в частині заборони проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок Фонду.

Перевіряючи наявність підстав для такого висновку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними (банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку).

Слід зазначити, що серед обставин, на які посилається відповідач, слід розрізняти декілька правочинів: відкриття депозитного рахунка позивачем, перерахування коштів з рахунку іншої особи в цьому ж банку та зарахування цих коштів на депозитний рахунок позивача.

Оскаржуваним наказом Уповноваженої особи Фонду визнано нікчемною саме депозитні угоди між позивачами і банком.

При визнанні договорів нікчемними Уповноважена особа Фонду посилається на «дроблення» вкладу іншої особи.

Мотивація Уповноваженої особи Фонду щодо надання переваг може мати сенс лише стосовно «дроблення» свого вкладу іншою особою та не підтверджує наявність підстав для визнання нікчемними правочинів між позивачами і банком.

При цьому, відповідачем не зазначено, які конкретно переваги надано саме позивачам при укладанні такого договору, як і не надано доказів надання цих переваг.

Щодо доводів відповідача стосовно неможливості внесення на вкладний (депозитний) рахунок коштів іншою особою колегія суддів зазначає, що п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Відповідно до ст. 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

З аналізу наведених законодавчих актів випливає, що на момент укладення договорів банківського вкладу (депозиту) та поповнення депозитного рахунку на виконання цих угод обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником встановлене не було.

Можливість внесення на депозитний рахунок коштів іншою особою було передбачено умовами договорів.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ» від 09.11.2009 №9 (далі - постанова Пленуму ВСУ від 09.11.2009 №9) Верховний суд роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду нікчемними в силу Закону вважає договори банківського вкладу. Нікчемність правочинів Уповноважена особа Фонду обґрунтовує тим, що кошти на вкладний рахунки позивачів на виконання договору банківського вкладу було перераховано третіми особами, що є порушенням банківського законодавства.

При цьому, відповідачем не враховано, що перерахування коштів на банківський рахунок є наслідком укладання договору банківського вкладу.

Тобто, нікчемність договору відповідач пов'язує з виконанням його умов.

Таке твердження є помилковим у зв'язку з тим, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У даному випадку правочини є вчиненими, оскільки на виконання їх умов сторонами було вчинено дії щодо перерахування коштів та зарахування їх на рахунки позивачів, що не заперечується учасниками спору.

Докази недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, договори банківського вкладу не можуть вважатися нікчемними в силу Закону та, враховуючи положення п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 09.11.2009 №9 є оспорюваними.

При вирішенні спору слід також враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Крім цього, у п. 18 постанови Пленуму від 06.11.2009 р. N 9 Верховний Суд України звернув увагу, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України:1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В матеріалах справи відсутні вироки чи інші рішення, які б встановлювали певні факти по кримінальному провадження в межах спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для віднесення договорів банківського вкладу, укладених між банком та позивачами, до нікчемних правочинів.

Отже, обставини щодо наявності визначених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину, не знайшли свого підтвердження, відповідач належних та допустимих доказів щодо цього не надав.

При цьому колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копії платіжних доручень в іноземній валюті. Кошти було перераховано до запровадження тимчасової адміністрації.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для визнання договорів нікчемним та приходить до висновку, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду, є протиправними.

З огляду на зазначене, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо вкладників-позивачів, стосовно яких необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Обов'язок подання додаткової інформації передбачено п. 6 розділу 3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами затверджено рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Проте, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимоги позивачів стосовно зобов'язання Фонду включити їх до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки такі вимоги є передчасними, зважаючи на те, що Уповноваженою особою не було включено позивачів до переліку вкладників, на підставі якою Фондом формується Загальний реєстр.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, постанову суду першої інстанції слід скасувати в частині про задоволення вимог адміністративного позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та прийняти в цій частині нову постанову - про відмову у задоволенні зазначених вимог.

При вирішенні справи колегія суддів зазначає про відступ від правової позиції, викладеної у постановах Верховного суду України від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 та від 6 лютого 2016 року у справі №826/2043/15 щодо неналежність розгляду даної категорії справ в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У вищезазначеній постанові від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 Верховний суд України прийшов до висновку, що спірні правовідносини, які є подібними з даним спором, виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати кошти від імені сторони правочину, а тому, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви відступу від правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 15.06.2016 по справі № 826/201410/14 наступні.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Суть спірних правовідносин полягає в тому, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» уповноважена особа Фонду не зарахувала банківський рахунок заявника до сформованого нею переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню у зв'язку з встановленням нікчемності договору банківського вкладу.

З аналізу змісту ст.ст. 1, 4, 6 Закону № 4452-VI, зміст яких наведено вище, випливає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску у розмірі 200 000 грн.

З огляду на викладене, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Стосовно відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, згідно з якою на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Частиною 3 ст.2 даного Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду даної справи є правовідносини, врегульовані Законом України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, та, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини, які складаються між Фондом, банками та Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Відповідно, правові аспекти застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» є відмінними, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження.

Частиною 2 ст. 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що спір, предметом якого являється перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владно-управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави на відповідність законам України та іншим нормативно-правовим актам, підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року скасувати в частині про задоволення вимог адміністративного позову про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити інформацію про ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити інформацію про ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан (з окремою думкою)
О.А. Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено 10.07.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.