Справа № 515/714/17
Суддя: Сивоконь Т. І.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 515/714/17
Провадження № 2-а/515/1195/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

за участю секретаря Комерзан Л.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

у порядку письмового провадження розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження дій (бездіяльності) та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

26.05.2017 року позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини. На протязі 20 років позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3. Вікторівно. 03.12.2004 року розпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації дружині позивача було виділено земельну ділянку у приватну власність розміром 1,20 га для ведення особистого селянського господарства на території Приморської сільської ради. На початку 2017 року землевпорядник сільської ради звинуватив позивача у самозахваті даної земельної ділянки, пояснивши, що на підтвердження правомірності володіння землею, необхідно надати викопіровку земельної ділянки, порадивши з даного питання звернутися до центру надання адміністративних послуг. Однак, після звернення до даного центру, позивачу порекомендували вирішувати питання все-таки в сільській раді. 21.04.2017 року дружина позивача звернулася з заявою до сільської ради, однак дана заява не розглянута дотепер. Тому це змусило позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить розглянути сільською радою дане питання та також просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 190 мінімальних заробітних плат.

Представник відповідача надав до суду письмове заперечення на позовну заяву, посилаючись на те, що позов поданий неналежним позивачем, так як діями відповідача його право не порушено, до сільської ради зверталася саме дружина позивача і на її звернення їй було надано письмову відповідь та направлена на її адресу поштовою кореспонденцією, яку позивач відмовився отримати, мотивуючи тим, що не погоджується зі змістом відповіді. Крім того, дружина позивача не надавала йому встановленого чинним законодавством доручення щодо звернення до суду з даним позовом. Також в позовній заяві не наведено доказів спричинення позивачу моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Частина 1 ст.2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таким чином, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права та інтереси осіб, а задоволенню ті позовні вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Виходячи з викладеного, обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог є участь позивача у правовідносинах, які визначені статтею 171 КАС України.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправною дії (бездіяльності) органу місцевого самоврядування відносно заяви ОСОБА_3 з питання користування нею земельною ділянкою.

Суд вважає, що позивач не є стороною таких правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки відповідач не здійснював щодо позивача жодних управлінських функцій, повязаних з видачею будь-яких документів чи відмови у їх видачі, а також з питань постановлення будь-яких актів індивідуальної дії.

Перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_3 та проживання однією сімєю тривалий час не надає позивачу статусу учасника цих правовідносин з огляду на те, що для нього оскаржені дії не створюють жодних юридичних наслідків. Відповідно відсутність у позивача прав та/або обовязків у зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача не надає йому і права на захист у спосіб, який він обрав. З огляду на вищевикладене, оскільки дії (бездіяльність) Приморської сільської ради не зачіпає прав, свобод чи інтересів позивача, тому фактично він є неналежним позивачем у даній справі. Також ним не надано документальних підтверджень щодо надання йому його дружиною ОСОБА_3 повноважень для звернення до суду з даним адміністративним позовом в її інтересах. Крім того, в позовній заяві не зазначено якими саме діями відповідача завдано моральної шкоди позивачу, в чому вона полягає та необґрунтовано її оцінку, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.69,71,104, 158-162, 167 Кодексу про адміністративне судочинство України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження дій (бездіяльності) та стягнення моральної шкоди - відмовити .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після її проголошення або з дня отримання копії постанови.

Суддя Сивоконь