Справа № 676/1617/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/1617/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вдовичинський А.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

05 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

позивача (апелянта) - ОСОБА_2

представника позивача (апелянта) - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради щодо відмови йому у встановлені статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради надати йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни з дати звернення до Департаменту.

Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає про неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи та відповідне порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі в зв'язку з чим просили її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції з подальшим прийняттям нової про задоволення адміністративного позову.

Відповідач явку уповноважених представників в судове засіданні не забезпечив, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 03.09.1998 року, і вкладкою до посвідчення № НОМЕР_2 виданою 03.10.2003 року Хмельницькою обласною державною адміністрацією (а.с.8)

Відповідно до довідки № 54 від 27.02.1991 року виданої Бородянським дослідно-експериментальним підприємством по забезпеченню нафтопродуктами, позивач у періоди з 30.04.1986 року по 07.05.1986 року та з 19.09.1986 року по 02.10.1986 року працював в м. Чорнобиль оператором ПАЗС ( а.с.4).

Експертним висновком Хмельницької обласної спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з впливом аварії на Чорнобильській АЕС від 22.04.1998 року встановлено, що хвороба позивача пов'язана з робою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с.5).

Відповідно до довідки Хмельницької медико-соціальної експертної комісії Сер. МСЕ -280681 серії 2-18 АБ, ОСОБА_4 є інвалідом другої групи безстроково, причина інвалідності - захворювання пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС (а.с.4).

09.03.2017 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради з заявою щодо присвоєння йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Листом від 15.03.2017 року № 5744/0740 відповідачем відмовлено позивачу у встановленні статусу інваліда війни на підставі п.9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з посиланням на відсутність законних підстав для надання статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності в зв'язку з захворюванням пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Окрім того, в даному листі рекомендовано позивачу звернутись на МСЕК з питань зміни причини інвалідності.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів підтверджуючих його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Підставою для надання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС статусу інваліда війни є довідки, що надаються управліннями з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і підтверджують залучення особи до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС із зазначенням назви формування, терміну перебування у зоні відчуження та причинний зв'язок інвалідності із захворюванням, пов'язаним з цією аварією.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року № 90, формування Цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Завдання щодо виконання завдань виробничого характеру на них не покладалися та не покладаються.

У відповідності до вимог нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 2, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Аналізуючи згадані вище нормативні акти, колегія суддів, дійшла до висновку про те, що Цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах, організаціях, та до складу формувань Цивільної оборони в обов'язковому порядку залучалось все працездатне населення.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція викладена також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року у справі № К/800/11747/17.

З урахуванням викладеного, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Зазначене спростовує доводи апелянта про неналежність позивача до формувань Цивільної оборони.

Пунктами 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 визначено, що "Посвідчення інваліда війни" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у квітні 1986 року, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

В даному випадку, підсумовуючи вищенаведене, судова колегія, доходить висновку, що з огляду на факт надання позивачем відповідних доказів, що у своїй сукупності підтверджують наявність у нього інвалідності, набутої внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формування Цивільної оборони є підтвердженою та належним чином доведеною.

Виходячи з викладеного, висновки суду першої інстанції про відсутність необхідних доказів, які б підтверджували факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні статусу інваліда війни відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення інваліда війни, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни - протиправними.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради надати ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни з дати звернення до Департаменту соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 липня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.