Справа № 820/1107/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 липня 2017 року м. Київ К/800/22253/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційний суд Харківської області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача у розрахунку та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку та зобов'язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати і виплатити їй цю допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульовані правовідносини щодо виплати вихідної допомоги при виході судді у відставку. Зазначає, що суди не врахували практику Європейського суду з прав людини у цій категорії справ.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з наступного.

Судами встановлено, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Харківської області, згідно з поданою нею заявою. Наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2016 року № 04-03/79-ос позивача відраховано зі штату цього суду.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до голови Апеляційного суду Харківської області із заявою про виплату їй вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку. Листом від 14 лютого 2017 року № 03-55/2571 відповідач відмовив їй у здійсненні такої виплати у зв'язку з тим, що з 01 квітня 2014 року 136 статтю виключено із Закону № 2453-VI на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII).

Не погодившись із такою відмовою ОСОБА_1 звернулася до суду.

Відповідно до статті 111 Закону України № 2453-VI (в редакції чинній на час подання позивачем заяви та прийняття Верховної Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1 у відставку) передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Частиною третьою статті 122 Закону України № 2453-VI встановлено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Статтею 136 Закону України № 2453-VI, в редакції чинній до 01 квітня 2014 року, була передбачена виплата вихідної допомоги судді у відставці, і за правилами цієї норми судді, який вийшов у відставку, виплачувалась вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом № 1166-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, внесено зміни до Закону № 2453-VI, зокрема, виключено статтю 136 цього Закону, якою визначалося право на вихідну допомогу при звільненні судді у відставку.

Закон № 1166-VII неконституційним не визнавався, а отже є чинним та підлягає обов'язковому виконанню.

Суди перевірили та відхилили доводи позивача про те, що вона набула право на виплату спірної допомоги ще до змін у законодавстві, оскільки при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватись нормами закону, який врегульовує спірні правовідносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку, тобто нормами Закону №2453-VI в редакції, станом на дату постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин, апеляційним судом також врахована правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII про звільнення позивача з посади судді.

Враховуючи те, що позивача звільнено у відставку у вересні 2016 року і на момент прийняття цього рішення Верховною Радою України, в Законі № 2453-VI відсутня норма, яка передбачала виплату вихідної допомоги при звільненні судді у відставку, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Мотиви касаційної скарги щодо незастосування іншої практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Пайн Воллі Девелопментс Лтд. та інші проти Ірландії» (рішення від 29 листопада 1991 року) та «Федоренко проти України» (рішення від 01 червня 2006 року) не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки у цій категорії справ висловлена правова позиція щодо права на отримання компенсації за реальні майнові втрати, понесені заявниками, про те як у цій справі предметом спору є допомога, виплату якої припинено з 01 квітня 2014 року у зв'язку зі змінами у законодавстві, тобто майже за два роки до моменту звільнення позивача у відставку.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук