Справа № 814/726/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

04 липня 2017 року Справа № 814/726/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомприватного малого підприємства "Відзев", пр. Миру, 36, м. Миколаїв, 54036
доГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2017 р. № і від 31.03.2017 р. № ,
ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне мале підприємство "Відзев", звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2017 р. № і від 31.03.2017 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для визначення грошового зобов'язання стали не порушення самого позивача, а певні факти діяльності контрагентів.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову (т. 29 а. с. 117-120), в яких зазначив, що ненадання документального підтвердження транспортування (поставки) товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача від контрагентів-постачальників, придбання контрагентами товару, відмінного від того, який було реалізовано на адресу позивача, відсутність трудових ресурсів та основних засобів свідчить про відсутність реального постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача від контрагентів-постачальників. Крім того, зважаючи на ряд встановлених у ході перевірки обставин, неможливо підтвердити факт понесення позивачем комісійних витрат по взаємовідносинам із товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Відзев".

За клопотанням представника позивача справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню частково, виходячи з наступного:

У листопаді-грудні 2016 р. відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 23.12.2016 р. № 45/14-29-14-01/20866186 (т. 1 а. с. 18-123).

Під час перевірки встановлено наступні порушення:

п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1307906,00 грн.;

абз. а) п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1436978,00 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.01.2017 р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1307906,00 грн. за податковим зобов'язанням та 231164,50 грн. за штрафними санкціями; від 11.01.2017 р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1118485,00 грн. за податковим зобов'язанням та 279621,25 грн. за штрафними санкціями (т. 2 а. с. 16-19).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.03.2017 р. податкове повідомлення-рішення від 11.01.2017 р. № скасовано в частині встановленого перевіркою завищення витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату за 2015 р. та за півріччя 2016 р. (т. 2 а. с. 30-42).

31.03.2017 р. відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 742756,00 грн. за податковим зобов'язанням та 182500,00 грн. за штрафними санкціями (т. 2 а. с. 44-45).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного:

В акті перевірки зазначено про відсутність реального постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача від контрагентів-постачальників ТОВ "Агатоптторг", ТОВ "Робус Україна", ТОВ "Комсервіс Плюс", ТОВ "Металпрофсервіс". По взаємовідносинам із вказаними контрагентами відповідачем донараховано податкові зобов'язання та штрафні санкції з податку на прибуток.

Так, у травні 2014 р. позивач придбав у ТОВ "Агатоптторг" двутавр, про що сторонами складено та підписано рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортну накладну (т. 2 а. с. 53-56, 58-60).

Відповідач вказав про відсутність письмового договору, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, свідоцтв відповідності, інших документів, згідно яких можливо встановити виробника товару та його технічні характеристики. В ході аналізу баз даних контролюючого органу встановлено, що ТОВ "Агатоптторг" за ІІ квартал 2014 р. не надавало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку. З цього факту було зроблено висновок про неможливість встановлення наявності у підприємства необхідної кількості кваліфікованого персоналу для здійснення операцій, зазначених у первинних документах, виписаних на адресу позивача. ТОВ "Агатоптторг" не надано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток та додатки до неї, баланс та звіт про фінансові результати за 2014 р., у зв'язку з чим неможливо встановити наявність у підприємства складських приміщень, транспортних засобів, виробничих приміщень, необхідних для здійснення операцій, зазначених у первинних документах, виписаних ТОВ "Агатоптторг" на адресу позивача. Крім того, з Єдиного реєстру податкових накладних відповідач встановив, що в травні 2014 р. ТОВ "Агатоптторг" придбало інші товари, ніж поставлені позивачу.

З даного приводу суд зазначає, що відсутність письмового договору за наявності інших документів, які посвідчують рух товару від одного контрагента до іншого не є безумовною підставою безтоварності операції, а свідчить лише про недотримання сторонами договору його форми та укладення усного договору.

Товарно-транспортні накладні - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку їх на шляху переміщення, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Проте, наявність належних первинних документів свідчить про здійснення самих господарських операцій. Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних може вказувати лише на дотримання чи порушення правил перевезення, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.02.2013 р. по справі № К/9991/27587/12.

Як вказано в п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

З огляду на викладене, документи щодо якості та технічних характеристик товару не є первинними документами, відтак їх відсутність не може бути взята до уваги в якості доказу безтоварності операції з постачання.

Ненадання ж ТОВ "Агатоптторг" податкової звітності взагалі не може бути підставою для покладення на позивача відповідальності. Можливе порушення податкового законодавства контрагентами позивача не означає "автоматичного" порушення вимог податкового законодавства самим позивачем. У позивача відсутній обов'язок і можливості перевіряти добросовісність своїх контрагентів, а тим більше впливати на подання ними податкової звітності. Ст. 61 Конституції України задекларовано індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Відмінність асортименту придбаного і поставленого товару також не може братися до уваги при дослідженні операцій позивача з ТОВ "Агатоптторг", оскільки відповідач дослідив асортимент придбаної продукції лише за травень 2014 р., у той час як металоконструкції мають значно більший строк експлуатації та могли бути придбані задовго до поставки їх позивачу, що відповідачем не досліджувалось.

У квітні 2014 р. позивач придбав у ТОВ "Робус Україна" двутавр, про що сторонами складено та підписано договір купівлі-продажу від 03.04.2014 р. № 40314, рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортну накладну (т. 2 а. с. 62-68).

Відповідач вказав про недоліки в оформленні видаткових накладних, відсутність товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, свідоцтв відповідності, інших документів, згідно яких можливо встановити виробника товару та його технічні характеристики. В ході аналізу баз даних контролюючого органу встановлено, що ТОВ "Робус Україна" за ІІ квартал 2014 р. не надавало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку. З цього факту було зроблено висновок про неможливість встановлення наявності у підприємства необхідної кількості кваліфікованого персоналу для здійснення операцій, зазначених у первинних документах, виписаних на адресу позивача. ТОВ "Робус Україна" не надано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток та додатки до неї, баланс та звіт про фінансові результати за 2014 р., у зв'язку з чим неможливо встановити наявність у підприємства складських приміщень, транспортних засобів, виробничих приміщень, необхідних для здійснення операцій, зазначених у первинних документах, виписаних ТОВ "Робус Україна" на адресу позивача. Крім того, з Єдиного реєстру податкових накладних відповідач встановив, що в квітні 2014 р. ТОВ "Робус Україна" придбало інші товари, ніж поставлені позивачу.

З приводу недоліків в оформленні видаткових накладних, а саме: відсутність номеру, дати довіреності, прізвища особи, що отримала товар у видатковій накладній № РН-0404/04, зазначення особою, що отримала товар, водія ОСОБА_1, який не значиться в штатному розписі, суд зазначає, що вказане до доводить протиправності правочину за умови наявності інших первинних документів, які спростовують факт безтоварності господарської операції.

Висновки суду щодо решти підстав безтоварності операцій, викладених в акті перевірки, наведені вище.

У грудні 2013 р. позивач придбав у ТОВ "Комсервіс Плюс" ножі, про що сторонами складено та підписано рахунок-фактуру, видаткову та податкові накладні (т. 2 а. с. 73-76). До перевірки позивачем було також надано договір поставки від 09.12.2013 р. № С-4 і товарно-транспортну накладну від 24.03.2014 р.

Відповідач вказав про недоліки в оформленні видаткової та товарно-транспортної накладних, відсутність сертифікатів якості, свідоцтв відповідності, інших документів, згідно яких можливо встановити виробника товару та його технічні характеристики. В ході аналізу баз даних контролюючого органу встановлено, що ТОВ "Комсервіс Плюс" не надано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток та додатки до неї, баланс та звіт про фінансові результати за 2013 р., у зв'язку з чим неможливо встановити наявність у підприємства складських приміщень, транспортних засобів, виробничих приміщень, необхідних для здійснення операцій, зазначених у первинних документах, виписаних ТОВ "Комсервіс Плюс" на адресу позивача. Крім того, з Єдиного реєстру податкових накладних відповідач встановив, що в грудні 2013 р. ТОВ "Комсервіс Плюс" придбало інші товари, ніж поставлені позивачу.

З приводу недоліків в оформленні товарно-транспортної накладної від 24.03.2014 р. № 7707, виписаної перевізником "Нова пошта", в акті перевірки зазначено, що відправником вказано "приватна особа", а дата ТТН не відповідає даті видаткової накладної - 26.12.2013 р., що, нібито, свідчить про те, що така ТТН не може бути підтвердженням доставки товару. З цього приводу слід зазначити що відповідно до вимог, які пред'являються до первинного документа ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", видаткова накладна містить дату складання - 26.12.2013 р., а податковий облік господарських операцій здійснюється по мірі їх фактичного виконання - в даному випадку по мірі фактичної доставки товару перевізником "Нова пошта" - 24.03.2014 р. Крім того, в акті перевірки підтверджено, що позивач включив до податкового кредиту суми ПДВ, зазначені у видатковій накладній саме в періоді отримання товару - у березні 2014 р. та відповідно відобразив суму витрат з податку на прибуток у 2014 р., що повністю відповідає вимогам податкового законодавства, а висновок, який зробив відповідач з різниці в даті доставки та даті складання видаткової накладної, є упередженим та необ'єктивним.

Висновки суду щодо решти підстав безтоварності операцій, викладених в акті перевірки, наведені вище.

06.11.2012 р. позивач уклав з ТОВ "Металпрофсервіс" договір поставки № 55 (т. 2 а. с. 79-80). Додатковою угодою від 02.01.2015 р. внесено зміни до вказаного договору в частині строку його дії - до 31.12.2015 р. (т. 2 а. с. 81). Позивач зазначив, що правовідносини з ТОВ "Металпрофсервіс" тривали більше трьох років, однак відповідач виявив порушення лише за однією видатковою накладною: від 26.05.2015 р. № 10 (т. 2 а. с. 78). Позивач надав суду рахунок на оплату від 20.05.2015 р. № 15, а також товарно-транспортні накладні (т. 2 а. с. 82-83).

Відповідач вказав на відсутність письмового договору, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, свідоцтв відповідності, інших документів, згідно яких можливо встановити виробника товару та його технічні характеристики. В ході аналізу баз даних контролюючого органу встановлено, що в штаті ТОВ "Металпрофсервіс" працювало 4 особи, а також товариство в травні 2015 р. мало нереальні господарські операції з ТОВ "Євро Холод Україна". Викладене, на думку перевіряючих, свідчить про відсутність факту поставки товарів від ТОВ "Євро Холод Україна" на адресу ТОВ "Металпрофсервіс" у травні 2015 р. та їх подальшої реалізації позивачу.

Суд критично оцінює викладені відповідачем обставини, оскільки не доведено, що товар, нібито поставлений від ТОВ "Євро Холод Україна", був в подальшому поставлений саме позивачу. Крім того, суд звертає увагу відповідача на порушення в даному випадку принципу індивідуалізації юридичної відповідальності. Позивач не може нести негативні правові наслідки в зв'язку з можливим порушенням податкового законодавства навіть не його безпосереднім контрагентом, а по ланцюгу постачання.

З наданого відповідачем розрахунку податкових зобов'язань та штрафних санкцій з податку на прибуток, суд встановив, що на їх донарахування вплинули операції позивача з ТОВ "Торговий дім "Відзев".

Так, у 2013-2015 р.р. позивач укладав з ТОВ "Торговий дім "Відзев" договори комісії, за умовами яких доручав ТОВ "Торговий дім "Відзев" (комісіонер) за плату (винагороду) вчиняти правочини (угоди) з продажу товару (металопрокату, металопродукції та ін.). Позивач надав суду акти прийому-передачу товару на комісію, довіреності на отримання товару, акти здавання-приймання виконаних робіт, видаткові накладні (т. 3 а. с. 3-213, т. 4 а. с. 2-199, т. 5 а. с. 2-226, т. 6 а. с. 2-146, т. 7 а. с. 2-185, т. 8 а. с. 2-161, т. 9 а. с. 2- 219, т. 10 а. с. 2-116, т. 11 а. с. 1-231, т. 12 а. с. 1-194, т. 13 а. с. 1-171, т. 14, а. с. 1-256, т. 15 а. с. 1-230, т. 16 а. с. 1-160, т. 17 а. с. 1-188, т. 18 а. с. 1-202, т. 19 а. с. 1-253, т. 20 а. с. 1-191, т. 21 а. с. 1-204, т. 22 а. с. 1-198, т. 23 а. с. 1-190, т. 24 а. с. 1- 178, т. 25 а. с. 1-235, т. 26 а. с. 1-198, т. 27 а. с. 1- 244, т. 28 а. с. 1-252, т. 29 а. с. 1-115).

В акті перевірки відповідачем зазначено, що в актах приймання-передачі товару не вказано місце та дата їх складання, зміст операцій та посилання на договори, на підставі яких здійснюються операції. Договори комісії та інші документи з обох сторін підписані директором Дзевіцькою І.І., яка є директором і ПМП "Відзев", і ТОВ "Торговий дім "Відзев". Матеріально-технічної бази ТОВ "Торговий дім "Відзев" для виконання договорів комісії недостатньо, оскільки товариство орендує в позивача адміністративні та складські приміщення площею лише 30 м2. У наданих до перевірки договорах комісії та актах виконаних робіт не вказано яким чином здійснювався розрахунок сум комісійної винагороди. З викладеного відповідач дійшов висновку, що договори комісії позивача з ТОВ "Торговий дім "Відзев" фактично не могли бути виконані.

З даного приводу суд зазначає, що чинне законодавство України не забороняє одній і тій самій фізичній особі бути директором і засновником різних підприємств, при цьому, такі підприємства можуть співпрацювати і укладати господарські договори один з одним. Відповідач не зазначив, які норми законодавства порушено при підписанні однією і тією ж особою договору комісії від імені сторін договору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Внаслідок господарських відносин позивача і ТОВ "Торговий дім "Відзев" відбувалися реальні зміни майнового стану обох підприємств, що підтверджено податковими та видатковими накладними, рухом коштів по рахунках підприємств, сплаченими податками.

У п. 3.1.1 договорів комісії (умови яких ідентичні в кожному році) зазначається, що комітент зобов'язується передати комісіонеру товари партіями по отриманим комісіонером заявкам покупців в асортименті і кількості, вказаних у накладних та актах прийому-передачі товару.

Кожна партія товару передавалася позивачем на комісію ТОВ "Торговий дім "Відзев" за видатковими накладними, оригінали яких були досліджені під час планової перевірки. Дані видаткові накладні містять повні відомості про переданий товар (номенклатура, кількість, об'єм) і всі обов'язкові реквізити, передбачені законодавством про бухгалтерський облік. Підписані накладні різними особами: від імені комітента - директором Дзевіцькою І.І., від імені комісіонера - ОСОБА_4, яка отримувала товар на підставі належним чином оформлених довіреностей. До кожної видаткової накладної складалася податкова накладна, нарахований ПДВ у повному обсязі сплачувався до бюджету. Акти прийому-передачі за своєю суттю є актами звірки, які складали сторони не як первинні документи для підтвердження господарської операції, а для визначення об'ємів реалізації товарів та обчислення винагороди за звітний період (місяць).

Пунктом 4.1 договорів комісії передбачено, що сума комісійної винагороди визначається та узгоджується сторонами актами виконаних робіт, що складаються за підсумками кожного місяця на підставі звіту, поданого комісіонером відповідно до п. 2.1.7 договору.

Підписуючи щомісячно акти здавання-приймання виконаних робіт (надання послуг) по реалізації комісійного товару, сторони також погоджували суму комісійної винагороди, що повністю відповідає нормам Цивільного кодексу України та умовам договорів. При визначенні комісійної винагороди враховувались об'єми і сукупна вартість реалізованого товару, витрати комісіонера на заробітну плату співробітникам, сплату комунальних послуг, податків і зборів, інші виробничі витрати. Умови нарахування комісійної винагороди належать до виключної компетенції сторін договору, які в даному випадку претензій одна до одної не висували.

Суд вважає обґрунтованими пояснення позивача щодо диверсифікації господарської діяльності, за якої позивач є товаровиробником, а ТОВ "Торговий дім "Відзев" реалізує його продукцію. При цьому, питома вага продукції виробництва позивача в загальному обсязі реалізації ТОВ "Торговий дім "Відзев" складає лише 1%. ТОВ "Торговий дім "Відзев" має власний штат працівників, які виконують роботи з пошуку покупців, ведення бухгалтерського обліку, виконання заявок (замовлень), роботи з товаром (завантаження і кріплення вантажу, консультування клієнтів тощо). ТОВ "Торговий дім "Відзев" має реальну технічну можливість виконання договору комісії та досягнення цілей своєї господарської діяльності, що полягає в пошуку клієнтів і продажу їм продукції, виготовленої Позивачем.

У п. 3.1.1 договорів комісії зазначається, що комітент зобов'язується передати комісіонеру товар партіями по отриманим комісіонером заявкам покупців в асортименті і кількості, вказаних у накладних та актах прийому-передачі товару.

Тобто, комісіонер не бере собі на зберігання товар, чекаючи, коли знайде на нього покупця. Послуги ТОВ "Торговий дім "Відзев" полягають у тому, щоб знайти покупця на товар позивача. Як тільки покупця знайдено і отримано від нього заявку, ТОВ "Торговий дім "Відзев" звертається до позивача з приводу передачі замовленого товару.

Згідно визначення, наданого в ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Тобто, саме позивач власними силами і за власний кошт здійснює відвантаження товару зі свого складу та його завантаження на транспорт покупця, перевізника або у власний транспорт.

Позивач надав суду договори оренди, за якими передав в оренду ТОВ "Торговий дім "Відзев" адміністративні та складські приміщення площею 30 м2 по вул. Гмирьова, 1, м. Миколаєва та адміністративні приміщення площею 9,65 м2 по пр. Миру, 36 м. Миколаєва (т. 29 а. с. 142-160). Відповідач не навів суду своїх міркувань, з яких дійшов висновку, що вказаних орендованих площ недостатньо для виконання умов договорів комісії. Ідентифікувати і відстежити передачу товару від позивача до ТОВ "Торговий дім "Відзев" можливо на підставі документів, наданих позивачем і досліджених судом, а оскільки товар передавався в день реалізації, то відсутня необхідність складських приміщень для його зберігання в користуванні саме ТОВ "Торговий дім "Відзев".

Зауваження в акті перевірки щодо ненадання документів на переміщення товару за договорами комісії є свідомим перекручуванням обставин. Позивач зазначає, що перевіряючим були надані під час перевірки всі документи по переміщенню (видаткові накладні, обороно-сальдові відомості, акти прийому-передачі тощо).

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього ж Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Бухгалтерський облік товарно-матеріальних цінностей позивач здійснює в електронній формі за допомогою програми "1С: Бухгалтерія". Чинне законодавство не передбачає обов'язку підприємств, окрім бюджетних, вести книги складського обліку.

Згідно ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобов'язань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу в даному випадку слід встановити зміст та реальність господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків та дослідження факту товарності операції через проведення фактичної перевірки наявності отриманих товарів/послуг.

Таким чином, суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача щодо безтоварності операцій позивача з контрагентами ТОВ "Агатоптторг", ТОВ "Робус Україна", ТОВ "Комсервіс Плюс", ТОВ "Металпрофсервіс" і ТОВ "Торговий дім "Відзев".

У той же час, суд не може дійти аналогічних висновків щодо операцій позивача з ТОВ "Інженерний центр "Рут", оскільки позивач не надав суду первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій.

Як вбачається з розрахунку податкових зобов'язань та штрафних санкцій з ПДВ, наданих відповідачем 04.07.2017 р., по контрагенту ТОВ "Інженерний центр "Рут" нараховано 3117,00 грн. податкового зобов'язання та 779,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій, які включені до податкового повідомлення-рішення від 11.01.2017 р. № .

Частиною 1 ст. 11 КАС України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, позивач, оскаржуючи рішення відповідача в частині збільшення податкових зобов'язань по контрагенту ТОВ "Інженерний центр "Рут", був зобов'язаний надати суду відповідні докази на підтвердження своїх вимог.

За відсутності наданих позивачем первинних документів по операціях з ТОВ "Інженерний центр "Рут", суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2017 р. № щодо нарахування податкового зобов'язання в сумі 3117,00 грн. і штрафних (фінансових) санкцій у сумі 779,25 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач надав суду платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 34850,44 грн. (т. 1 а. с. 4). Таким чином, присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати в сумі 34791,19 грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.01.2017 р. № в частині нарахування податкового зобов'язання в сумі 1115368,00 грн. і штрафних (фінансових) санкцій у сумі 278842,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 31.03.2017 р. № повністю.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити приватному малому підприємству "Відзев" (ідентифікаційний код 20866186) судовий збір у сумі 34791,19 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська