Справа № 591/1558/17
Суддя: Прокудіна Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/1558/17
Провадження № 2-а/591/336/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі Майборода А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання протиправними дій , зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду, визнати протиправним дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей » та у Порядку , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті ), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності , військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів , призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» у розмірі 30 місячного грошового забезпечення, стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що він є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІ групи 26 липня 2012 року. 17 липня 2012 року йому безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою та пораненням , отриманими під час виконання обов`язків військової служби. У січні 2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців т членів їх сімей». У лютому 2016 року отримав лист-відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/625 від 16 лютого 2016 року, в якому зазначено , що інвалідність ОСОБА_1 встановлено у 2007 році, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. Вважає дії відповідача протиправними, тому і звернувся до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в письмових запереченнях позов не визнав, просить позов залишити без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 13.01.1980 року по 26.12.1981 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та довідкою Міністерства оборони України від 21.02.2017 року № 25/53 (а.с. 11-13,62).

10.08.1981 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, під час мінометного обстрілу колони рядовий в/ч пп НОМЕР_2 Гардез ДРА ОСОБА_1 отримав ЗЧМТ : струс головного мозку середнього ступеню тяжкості, осколкові поранення м`яких тканин шиї та лба , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами (а.с. 9).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серія 10 АББ № 215066 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, травма та поранення, протипоказана праця з тривалим перебуванням на ногах, безтерміново, (а.с.10).

Статею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено такий вид гарантованої державою виплати, як «Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Приписами пунктів 6 та 9 статті 16.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві -резервістами. При цьому, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації своїх повноважень, Кабінетом Міністрів України Постановою від 25 грудня 2013 року №975 було затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого (далі - Порядок № 975).

Пунктом 1 Порядку №975 передбачено, що цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі -одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Відповідно до пунктів 11-15 Порядку №975, особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності, подають до уповноваженого органу відповідний перелік документів, копії яких засвідчуються в установленому порядку керівником уповноваженого органу. Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються відповідні документи. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

Як вбачається з відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.02.2016 року № 248/3/6 /625 на № 11/146 від 20.01.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 - інвалідність ОСОБА_1 встановлено у 2007 році, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. Отже він не має права на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до нової норми згаданого Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (а.с 15).

Висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, позивачу, як інваліду II групи, з доданими документами, які визначені в пункті 11 Порядку №975, не надходили і не були розглянуті.

Оскільки відповідач не розглянув звернення про виплату одноразової грошової допомоги та відповідного рішення не прийняв, проте для повного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог, в силу приписів ст. 11 КАС України, та зобов`язати відповідача розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеної в постанові від 22.04.2014 року.

Поновити строк звернення до суду, так як пропущено з поважних причин, враховуючи, що позивач звернувся до за захистом своїх прав до Адвокатського об`єднання у березні 2017 р., і в цей час дізнався про порушене право та його стан здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.87 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу -це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв`язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані відповідні докази, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні розміру компенсації суд має врахувати (а сторони мають довести) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду має бути надано, як доказ, докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, із зазначенням вартості наданої правової допомоги, адресований клієнту.

Статтею 90 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.ч.1,3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу-відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «ДОВІРА» укладено договір про надання правової допомоги від 21.03.2017 року (а.с.19-20).

П. 1.2. передбачено, що замовник звертається до виконавця за юридичною допомогою з питання виплати моральної шкоди та одноразової грошової допомоги (а.с.19).

В матеріалах справи міститься акт про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору № 101 від 21.03.2017 року на суму 1500 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру № 101 від 21.03.2017 року на суму 1500 грн. (а.с. 16-17).

Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що представником позивача Марцих Я.О. в даній справі було проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено адміністративний позов, а також взято участь у судових засіданнях: 07.06..2017 року (66 хв.); 04.07.2016 року (55 хв.).

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 500,00 грн. та саме в цій сумі відповідає вимогам Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, є співмірним з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу витраченого для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2016 року щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, згідно з вимогами чинного законодавства України, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 500,00 грн. витрати на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь держави витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн. .

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлено та підписано 10 липня 2017 року.

Суддя Н.Г.Прокудіна