Справа № 810/1385/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року (11:07год.) м. Київ № 810/1385/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про поновлення на посаді, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Хорольського С.В. довіреність від 21.06.2016 №05/3-84-16

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.05.2017, просить суд:

- поновити його на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, скасувавши протиправний наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237ц;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.09.2011 позивач працював начальником організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 27.03.2015 №503ц позивач був звільнений із зазначеної посади. Проте, постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 наказ №503ц визнано протиправним і скасовано, позивача поновлено на посаді з 27.03.2015.

Наказом Генерального прокурора України від 04.08.2016 №1065-ц позивача поновлено на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Але, вже 06.03.2017 наказом Генерального прокурора №237ц позивача повторно звільнено із зазначеної посади.

Позивач зазначає, що у наказі від 06.03.2017 №237ц підстава звільнення зазначена як «реорганізація органу прокуратури», проте незрозуміло у зв'язку з реорганізацією якого саме органу прокуратури його звільнено з роботи. Наголошує, що обіймав посаду в Генеральній прокуратурі України, реорганізація якої не відбувалась. Оскільки Генеральна прокуратура України не реорганізовувалась, то підстав для звільнення - не має. А отже, позивач вважає, що наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237ц є протиправним і має бути скасований.

Окрім того, позивач звертає увагу, що Головне управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією у новій структурі переіменовано в управління з такою ж самою назвою. Організаційно-методичний відділ і посада начальника цього відділу у штаті збереглись. Повноваження начальника відділу не змінилися. Проте, позивача не було переведено на цю посаду, а відповідачем призначено іншу особу.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, обґрунтовуючи їх тим, що з 2014 року у зв'язку з реформуванням органів прокуратури змінюються її функції, структура та штатний розпис, відбувається скорочення штатної чисельності, у тому числі й Генеральної прокуратури України. Наказами Генерального прокурора України від 24.06.2014 №25шц та №26шц затверджено нову її структуру та штатний розпис.

У зв'язку з чим, замість Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією ГПУ (до складу входило 2 управління, 2 відділи) було утворено Головне управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією до складу якого увійшло й управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією. Відповідно до внесених змін зі штату працівників Генеральної прокуратури України виведено посаду начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, яку обіймав позивач.

Відповідач зазначає, що листом від 09.11.2016 за № 11/1-2158вих-16 позивача попереджено про вивільнення, згідно зі ст. 49-2 КЗпП України.

Одночасно, з метою подальшого працевлаштування, позивачу запропоновано вакантні посади у центральному апараті Генеральної прокуратури України. Крім того, інформація про вакантні посади надавалася позивачу ще 26.09.2016, 17.01.2017, 24.01.2017. Таким чином, ОСОБА_1 отримував повну інформацію щодо наявності вакантних посад у центральному апараті Генеральної прокуратури України, у тому числі й керівних.

Зазначає, що заяви позивача щодо призначення на посади: начальника управління реформ та забезпечення якості роботи, начальника управління реформ, заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності - начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України були розглянуті керівництвом. Разом з тим, враховуючи невідповідність кандидатури позивача певним вимогам кваліфікації та досвіду, призначення не відбулося.

Крім того відповідач наголошує, що переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нові посади. Призначення на керівні посади вищого рівня у порівнянні з посадою, яку обіймав позивач, виходить за межі обов'язку Генеральної прокуратури України, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, і вирішується роботодавцем відповідно до встановлених положень про комплектування кадрів і просування по службі.

В судових засіданнях 13.05.2017, 31.05.2017, 12.06.2017, 23.06.2017, 26.06.2017 представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях 13.05.2017, 31.05.2017, 12.06.2017, 23.06.2017, 26.06.2017 проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 1987 року обіймав посади в органах прокуратури (том 1, а.с. 60-69), зокрема, наказом Генерального прокурора України від 28 вересня 2011 року №3142ц (том 1, а.с. 117) 28.09.2011 призначений начальником організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 27.03.2015 №503ц позивача звільнено з зазначеної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (том 1, а.с.89).

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернувся з позовом до Київського окружного адміністративного суду (адміністративна справа №810/1877/15).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 в адміністративній справі №810/1877/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2016, адміністративний позов задоволено частково (том 1, а.с. 35-53).

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №503ц від 27.03.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 27.03.2015. Стягнуто із Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 березня 2015 року по 4 червня 2015 року у розмірі 19 744 (дев'ятнадцять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 56 копійок.

Наказом Генеральної прокуратури України від 04.08.2016 №1065-ц скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 27.03.2015 №503ц, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 27.03.2015, з виплатою йому суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.01.2015 по 04.06.2015 в розмірі 19 744,56 грн. (том 1, а.с. 90).

Підставою для видання даного наказу слугувала постанова Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 в адміністративній справі №810/1877/15.

26.09.2016 позивачу надано перелік вакантних посад в Генеральній прокуратурі України, з яким позивач ознайомився та власноруч написав про згоду на призначення його на посаду начальника управління реформ та забезпечення якості роботи (том 1, а.с. 95-96). Відповідь за результатами розгляду згоди позивача матеріали справи не містять.

Вже 16.11.2016 ОСОБА_1 вручено попередження про вивільнення від 09.11.2016 №11/1-2158вих-16, в якому зазначено, що наказами Генеральної прокуратури України від 24.06.2014 №25щц, №26щц у штатному розписі Генеральної прокуратури України ліквідовано посаду, яку обіймає позивач. Позивачу було запропоновано обійняти одну із вакантних посад Генеральної прокуратури України згідно з доданим додатком (том 1, а.с 97-101).

Судом встановлено, що інформація про вакантні посади надавалась позивачу також 16.11.2016, 17.01.2017 та 24.01.2017 (том 1, а.с. 98-107).

Наказом Генеральної прокуратури України від 06.03.2017 №237-ц позивача звільнено з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури (том 1, а.с. 91).

Підставою видання даного наказу зазначено накази Генеральної прокуратури України від 24.06.2014 №25щц та №26щц. В якості нормативного обґрунтування підстав звільнення в оскаржуваному наказі зазначено п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з наказом Генеральної прокуратури України від 06.03.2017 №237-ц позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини сторін регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ а також Кодексу законів про працю України. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1697-VII) прокурор звільняється з посади, в тому числі, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно ст. 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 1697-VII) не регулюють процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Як зазначено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 31.07.2012 №37-шц було затверджено штатний розпис Генеральної прокуратури України (том 2, а.с. 31-36), відповідно до якого утворене Головне управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованої злочинністю і корупцією, у складі якого, зокрема, утворений організаційно-методичний відділ, який і очолював до 27.03.2015 року позивач. Штатна чисельність працівників у відділі - 4 особи.

В оскаржуваному наказі підставою для звільнення позивача вказані накази Генерального прокурора України від 24.06.2014 №25щц та №26 щц.

Судом встановлено, що наказами Генерального прокурора України від 24.06.2014 №25шц та №26шц затверджено нову структуру та штатний розпис Генеральної прокуратури України (том 1, а.с.118-137).

Так, у структурі Генеральної прокуратури України, зміненій згідно наказів від 24.06.2014 №25щц та №26 щц, існуюче Головне управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованої злочинністю і корупцією перейменовано в управління з такою ж назвою.

Тобто, на підставі цих наказів було утворено Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України. Дане управління існувало у складі Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, як ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією.

Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України складалось із 8 відділів, зокрема організаційно-методичного відділу.

Згідно штатного розпису, який затверджений наказом №26шц від 24.06.2014, кількість штатних одиниць у даному відділу залишено незмінною - 4 особи, посада начальника організаційно-методичного відділу передбачена (том 1, а.с. 126, зворотній бік).

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського окружного адміністративного суду в адміністративній справі від 05.06.2015 №810/1877/15, що набрала законної сили, за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про поновлення на роботі, визнання наказу нечинним та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлено, що завдання та функції Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України і новоутвореного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України є практично ідентичними, а повноваження начальника організаційно-методичного відділу у відповідному Головному управлінні та у новоутвореному управлінні - подібні (том 1, а.с. 35-42).

Суд у справі №810/1877/15 зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність реальних змін в організації виробництва і праці Генеральної прокуратури України після затвердження наказами Генерального прокурора України від 24 червня 2014 року №25шц та №26шц нових структур та штатного розпису Генеральної прокуратури України; а із досліджених у ході судового розгляду доказів вбачається, що фактично таких змін не відбулося, як і не відбулося скорочення чисельності працівників.

Суд у розглядуваній справі встановив, що у зв'язку зі скасуванням функції нагляду за додержанням і застосуванням законів відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII наказом Генерального прокурора України №72шц від 08.12.2014, Головне управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у складі якого було передбачене Управлення нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованої злочинністю і корупцією - ліквідовано, його загальну штатну чисельність 259 одиниць зараховано до резерву (том 1, а.с. 189-192).

Суд встановив, що Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією (у складі 7 відділів) було введено до складу новоствореного Головного управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у сфері транспорту та у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури. Дане підтверджується витягом із штатного розпису Генеральної прокуратури України станом на 08 грудня 2014 року (з урахуванням усіх змін, внесених наказами Генерального прокурора України, включаючи накази №72щц, №75шц від 08.12.2014) відповідно до яких, вказане управління включає 7 відділів, у тому числі і орнанізаційно-методичний відділ. Судом встановлено, що чисельна кількість даного відділу - 7 осіб, посада начальника відділу штатним розписом також передбачена (том 2, а.с. 40-41).

Надалі, у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 наказами Генерального прокурора України від 16.07.2015 № 55-шщ та 56-шц, затверджено нову структуру та штатну чисельність Генеральної прокуратури України, відповідно до якої створено Департамент нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією (том 3, а.с. 4-29). Відповідно до витягу зі штатного розпису Генеральної прокуратури України станом на 16 липня 2015 року, до вказаного Департаменту входило Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами та був передбачений, зокрема, орнанізаційно-методичний відділ. Судом встановлено, що чисельна кількість даного відділу - 6 осіб, посада начальника відділу штатним розписом передбачена (том 2, а.с. 44).

Наказом Генерального прокурора України №59щц від 07.08.2015 у структурі Генеральної прокуратури України Департамент нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією ліквідовано. Натомість, Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю (у складі 4 відділів) створено у структурі Департаменту нагляду у кримінальному провадженні (том 3, а.с. 44-48). Відповідно до витягу зі штатного розпису Генеральної прокуратури України станом на 07 серпня 2015 року дане управління включало, зокрема, організаційно-методичний відділ. Судом встановлено, що чисельна кількість даного відділу - 6 осіб, посада начальника відділу штатним розписом передбачена (том 2, а.с. 45).

У подальшому, у зв'язку з реорганізацією Департаменту нагляду у кримінальному провадженні, на підставі наказу Генерального прокурора України №48шц від 30.05.2016, Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю утворено в складі Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності (том 3, а.с.53). Відповідно до витягу із штатного розпису Генеральної прокуратури України станом на 3 травня 2016 року, Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю складається із 4 відділів, зокрема, організаційно-методичного відділу. Судом встановлено, що чисельна кількість даного відділу - 6 осіб, посада начальника відділу штатним розписом передбачена (том 2, а.с. 46).

На час розгляду справи, відповідно до витягу зі штатного розпису Генеральної прокуратури України станом на 06 березня 2017 року, Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю входить до складу Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності. Дане управління складається з 4 відділів, зокрема, організаційно-методичного відділу. Судом встановлено, що чисельна кількість даного відділу - 6 осіб, посада начальника відділу штатним розписом передбачена (том 2, а.с. 47).

Тобто, вказані зміни у структурі Генеральної прокуратури України та затвердження нового штатного розпису вплинули на діяльність організаційно-методичного відділу лише в частині найменування управління, в складі якого і передбачений організаційно-методичний відділ. Спочатку організаційно-методичний відділ функціонував в Головному управлінні нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, в подальшому вказане управління перейменовано в Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією. З часом, організаційно-методичний відділ функціонував у складі Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією. В подальшому і на час розгляду справи даний відділ функціонує в Управлінні нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, що входить до складу Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності.

Штатна чисельність організаційно-методичного відділу зменшувалась лише один раз, з 7 штатних одиниць до 6, проте посада начальника організаційно-методичного відділу скорочена не була та передбачена всіма вищезазначеними штатними розписами Генеральної прокуратури України.

При цьому суд звертає увагу на те, що станом на день звільнення позивача згідно наказу від 27.03.2015 №503ц штатна чисельність організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України передбачала 4 штатні одиниці, тоді як в подальшому штатна чисельність такого відділу у складі управлінь, найменування яких змінювались неодноразово, лише збільшилась і станом на день звільнення позивача згідно оскаржуваного наказу складала 6 осіб.

Судом досліджувалися Положення про Головне управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у сфері транспорту та у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України, затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 05.02.2015 №6 (том 2, а.с.48-83), Положення про Департамент нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 28.05.2015 №425 (том 2, а.с. 84-198), розподіл обов'язків між працівниками організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України від 22.04.2013 (том 2, а.с. 140-146), розподіл обов'язків між працівниками організаційно-методичного відділу Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду у кримінальному провадженні від 12.01.2016 (том 2, а.с. 147-156), розподіл обов'язків між працівниками організаційно-методичного відділу Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України Головного управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у сфері транспорту та у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України від 05.01.2015 (т.1 а.с.156-166).

Проаналізувавши вищезазначені Положення судом встановлено, що завдання та функції організаційно-методичного відділу Управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, організаційно-методичного відділу Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - подібні. Жодних доказів змін в організації праці начальника організаційно-методичного відділу таких управлінь відповідачем не надано.

Окрім того звертає увагу, що відповідно до письмових пояснень, наданих представником відповідача суду (том 3, а.с. 2-3), Положення про Департамент нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності, в якому зараз функціонує організаційно-методичний відділ Управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю на час розгляду справи, - не затверджено. Зазначений структурний підрозділ на час розгляду справи керується Положенням про Департамент нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 28.05.2015 №425 (том 2, а.с. 84-198), який був досліджений судом.

Щодо наявності підстав для звільнення позивача, що вказані в оскаржуваному наказі, а саме у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури, суд зазначає наступне.

В наданих суду письмових пояснень (том 2, а.с. 183-183) представник відповідача зазначив, що у період з 01.01.2014 по теперішній час Генеральна прокуратура України, як державний орган не реорганізовувалась. Відбулась структурна реорганізація підрозділів Генеральної прокуратури України.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що йдуть масштабні реформи в системі органів прокуратури України, що мають своїм наслідком скорочення штатної чисельності.

Суд звертає увагу, що чинне законодавство України не надає визначення поняття «державний орган».

Разом з тим, в науковій літературі поширеним є визначення державного органу як організаційно і структурно уособленої частини державного механізму, яка наділена в установленому Конституцією України порядку державно-владними повноваженнями, правовими і матеріально-фінансовими ресурсами для реалізації завдань і функцій державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон №1697-VII) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Частиною 4 ст. 7 Закону №1697-VII визначено, що Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Відповідно до ст. 8 Закону №1697-VII Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 (том 2, а.с. 179) було витребувано інформацію про штатну чисельність Генеральної прокуратори України станом на 01.01.2014, 01.01.2015, 27.03.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 06.03.2017, у зв'язку з чим представник відповідача надав пояснення (том 2, а.с. 183) про штатну чисельність Генеральної прокуратури України станом:

- на 01.01.2014 - 1733 одиниці, у тому числі 948 посад прокурорів і слідчих;

- на 01.01.2015 - 1923 одиниці, у тому числі 1145 посад прокурорів і слідчих;

- на 27.03.2015 - 1921 одиниці, у тому числі 1150 посад прокурорів і слідчих;

- на 01.01.2016 - 1812 одиниці, у тому числі 1101 посад прокурорів і слідчих;

- на 01.01.2017 - 2031 одиниці, у тому числі 1293 посад прокурорів і слідчих;

- на 06.03.2017 - 2023 одиниці, у тому числі 1294 посад прокурорів і слідчих.

Вказане свідчить, що протягом 2014-2017 років скорочення штатної чисельності Генеральної прокуратури України не відбувалося, а навпаки чисельність штатних одиниць збільшувалась щороку.

Щодо дотримання відповідачем вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, яке передбачає персональне попередження про наступне вивільнення працівників не пізніше ніж за два місяці, суд встановлено, що Генеральною прокуратурою України дотримано вимоги зазначеної норми закону, що не заперечується позивачем, який вчинив власноручний підпис 16.11.2016 на примірнику попередження від 09.11.2016 №11/1-2158вих-16 (том 1, а.с. 97).

В додаток до вказаного попередження, відповідачем надано позивачу список запропонованих вакантних посад. Судом встановлено, що інформація про вакантні посади надавалась позивачу 16.11.2016, 17.01.2017 та 24.01.2017 (том 1, а.с. 98-107).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 1 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що позивачем були подані заяви щодо його призначення на посади:

- начальника управління реформ та забезпечення якості роботи, заява від 18.01.2017 (том 1, а.с. 113);

- начальника управління реформ, заява від 24.01.2017 (том 1, а.с. 110);

- заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності - начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України, заява від 30.01.2017 (том 1, а.с. 112).

Окрім того, на наданій 16.11.2016 відповідачем інформації про вакантні посади центрального апарату Генеральної прокуратури України позивач власноруч зробив підпис, що згоден на посаду начальника управління реформ та забезпечення якості роботи (том 1, а.с. 98-101).

У зв'язку з тим, що наказом Генерального прокурора України від 19.01.2017 №4щц управління реформ та забезпечення якості роботи ліквідоване, позивача проінформовано про неможливість розгляду його заяви від 18.01.2017 про призначення на цю посаду та ознайомлено з вказаним наказом під розпис 24.01.2017 (том 1, а.с. 113).

За результатами розгляду заяви позивача щодо призначення його на вакантну посаду начальника управління реформ від 24.01.2017, заступник Генерального прокурора України ОСОБА_3 листом від 06.03.2017 №28-162вх.17 повідомила, що підстав для погодження вказаної заяви позивача та надання рекомендацій щодо його призначення не вбачається. У листі зазначено, що кандидат на посаду начальника цього управління, крім відповідності певним вимогам щодо кваліфікації, наявності практичного досвіду, пов'язаного з процесом реформування органів прокуратури, повинен вільно володіти англійською мовою для співпраці та спілкування з представниками міжнародних організацій. Зміст листа доведений до відома позивача 06.03.2017 під розпис (том 1, а.с. 108).

Судом досліджено Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 12.10.2016 №357 (том 2, а.с. 118-132), відповідно до п. 10 якого призначення прокурорів на посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників підрозділів у складі управлінь регіональних прокуратур, управлінь та департаментів Генеральної прокуратури України здійснюється за вмотивованими рекомендаціями їхніх керівників, погодженими із заступниками керівників відповідних органів прокуратури.

В наданих суду письмових поясненнях (том 2, а.с. 11-15) відповідач зазначив, що заступником Генерального прокурора України ОСОБА_3 19.01.2017 на посаду начальника управління реформ погоджено кандидатуру ОСОБА_4, який тривалий час виконував обов'язки керівника цього управління.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивач не міг бути погоджений на посаду начальника управління реформ, оскільки не володіє англійською мовою.

За результатами розгляду заяви позивача щодо призначення його на вакантну посаду заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності - начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України від 30.01.2017 відповідь відповідачем не надана, незважаючи на те, що 26.01.2017 вказану заяву направлено керівнику Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності для розгляду та прийняття рішення (том 1, а.с. 109).

Відповідач в своїх поясненнях (том 2, а.с. 11-15) зазначає, що про результати розгляду заяв позивача від 24.01.2017 та 30.01.2017 про призначення на посади його повідомлено в телефонному режимі працівниками кадрового підрозділу, проте позивач вказані обставини заперечує. Жодних доказів, які б встановили за яким саме номером телефону здійснювались працівниками прокуратури телефонні дзвінки та чи належать вони позивачу матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що рішення щодо заяви позивача від 30.01.2017 щодо зайняття ним посади заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності - начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України відповідачем суду не надано, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання вимог закону та дотримання процедури вивільнення працівників на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Окрім того, рішення за результатами згоди позивача 26.09.2016 та 16.11.2016 на вакантну посаду начальника управління реформ та забезпечення якості роботи відповідачем також не надано.

Жодних інших заяв про призначення на вакантні посади позивач до Генеральної прокуратури України позивач не подавав.

В матеріалах справи наявна довідка, видана прокурором відділу роботи з кадрами центрального управління апарату управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби від 31.01.2017, в якій зазначено, що у подальшому ОСОБА_1 усно повідомив, що на інші посади писати заяви він не має бажання (том 1, а.с. 114).

Проте позивач під час судового розгляду категорично заперечував проти такої інформації, повідомивши суду про те, що він не отримав відповідь на всі подані заяви про призначення на посади, тому очікував на їх позитивне вирішення, вважаючи, що йде процес погодження його на відповідні посади згідно поданих заяв.

Також судом встановлено, що позивач має неповнолітнього сина ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) (том 1, а.с. 54).

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 31.05.2016 №325 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком, ОСОБА_1, враховуючи інтереси дитини (том 1, а.с. 55).

В матеріалах справи наявна довідка від 10.05.2017 №120, видана Броварською гімназією ім. С.І. Олійника про те, що ОСОБА_5 дійсно навчається в 7-В класі Броварської гімназії ім. С.І. Олійника з 2015 року. Зазначено, що вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 Мати дитини у вихованні участі не бере. Тато несе усі витрати по школі за дитину (том 1, а.с. 57).

Тобто, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та матеріально забезпечує неповнолітнього сина ОСОБА_5.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (ст. 42 КЗпП України).

Суд зазначає, що у спірному випадку роботодавцем не було застосовано норми статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі, таке питання не з'ясовувалось взагалі, іншого матеріали справи не містять.

До того ж, матеріали справи не містять доказів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків, які б свідчили про його низьку продуктивність праці.

За наведених обставин, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не були надані суду належні та допустимі докази, які б свідчили про реальність змін в організації праці Генеральної прокуратури України після затвердження наказами Генерального прокурора України від 24 червня 2014 року №25шц та №26шц нових структури та штатного розпису Генеральної прокуратури України. Відповідач не довів, що на підставі вказаних наказів була проведена реорганізація Генеральної прокуратури України, як органу. Посада, яку позивач обіймав, не була скорочена. Підстава звільнення, зазначена в спірному наказі, не відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.

Окрім того, судом встановлено ненадання відповіді на заяву позивача від 30.01.2017 щодо зайняття ним посади заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності - начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України, що свідчить про порушення відповідачем вимог закону та не дотримання процедури вивільнення працівників на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2014 виклав правовий висновок про те, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 39088425).

Приймаючи до уваги наведені вище обставини справи у сукупності, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача було проведено з порушенням установленого законом порядку, що полягало у незапропонуванні позивачу всіх вакантних посад, що відповідали спеціальності та кваліфікації позивача, ненаданню відповідей на згоду позивача про призначення на запропоновані вакантні посади, надану 26.09.2016 та 16.11.2016 та заяву позивача про призначення на вакантну посаду від 30.01.2017, відсутності реорганізації Генеральної прокуратури України як органу, відсутності реального скорочення штатної чисельності Генеральної прокуратури України, а лише перейменування її структурних підрозділів, наявності на утриманні позивача неповнолітнього сина та відсутності інших працівників у сім'ї із самостійним заробітком.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про протиправність наказу Генерального прокурора України №237ц від 06 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 та необхідність його скасування.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування наказу №237ц від 06 березня 2017 року, а відповідно до пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування.

Тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог та визнання оскаржуваного позивачем наказу протиправним та його скасування.

Стосовно позовних вимог про поновлення позивача на посаді, суд звертає увагу, що позивач просить поновити його на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

За змістом частини першої статті 235 Кодексу законів про працю у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого.

Отже, перестановка (перегрупування) працівників їх переведення повинні здійснюватися також з урахуванням кваліфікації працівника.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Cуд зазначає, що право визначати, чи відповідає працівник тим чи іншим кваліфікаційним вимогам посади, на яку він претендує, належить роботодавцю. Суд може лише оцінювати правомірність та законність дій роботодавця по відношенню до працівника, і не може за роботодавця вирішувати питання щодо працевлаштування.

Відповідно до абзацу 10 підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Суд зазначає, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (розпорядження про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення працівника і, як наслідок, поновлення його на роботі, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на роботі незаконно звільненого працівника повинно відбуватись з дати звільнення.

Тобто, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України підлягають задоволенню.

Враховуючи, що день звільнення вважається робочим днем, позивач підлягає поновленню на посаді днем, наступним за днем звільнення, тобто з 07.03.2017.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Генеральної прокуратури України від 12.05.2017 №18-418зп сума нарахованої заробітної плати позивача за січень та лютий 2017 року становила 65 279,00 грн., сума нарахованої заробітної плати позивача у січні 2017 року становила 27 826,30 грн., у лютому 2017 року - 37 452,70 грн. (том 2, а.с. 16).

При цьому, кількість робочих днів, за які позивачу виплачена заробітна плата складає 40 днів: 20 днів у січні 2017 року та 20 днів у лютому 2017 року.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 631,98 грн. (65 279,00 грн./40 день).

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 74 днів та обраховується, починаючи з першого дня після звільнення - 07.03.2017 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 26.06.2017 включно (з 07.03.2017 по 31.03.2017 - 18 робочих днів; з 01.04.2017 по 30.04.2017 - 19 робочих днів; з 01.05.2017 по 31.05.2017 - 20 робочих днів, з 01.06.2017 по 26.06.2017 - 17 робочих днів).

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 74 робочих дня, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 120 766,52 грн.

За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури надано не було. Підстава звільнення, зазначена в спірному наказі, не відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017 року та в частині стягнення з Генеральної прокуратури України суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця у розмірі 32 639,50 грн. - допустити до негайного виконання.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

В судовому засіданні 26.06.2017 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складений 26.06.2017.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017 року.

4. Стягнути з Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суму суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 120 766,52 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 52 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

5. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017 року.

6. Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 32 639,50 грн. (тридцять дві тисячі шістсот тридцять дев'ять грн. 50 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.