Справа № 816/192/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/192/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Бойка С.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Перша полтавська державна нотаріальна контора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Перша полтавська державна нотаріальна контора (з урахуванням ухвал від 13 березня 2017 року та 31 березня 2017 року) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, а саме позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 30282979 від 02 липня 2016 року;

- зобов'язати Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради провести державну реєстрацію нерухомого майна, що згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2003 року у справі 2-65/2003, належить ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на обставини викладенні в позовній заяві.

Відповідач управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради у наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що ним не було допущено порушення прав позивача.

Позивачка надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та представник відповідача управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання з'явилась.

Третя особа явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи по суті, судовий розгляд справи завершено у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

01 липня 2016 року ОСОБА_1 до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 02 липня 2016 року №30282979 відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернуся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування та зобов'язання провести державну реєстрацію майна належного йому на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27 березня 2003 року по справі №2-65/2003.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень обумовлена тим, що відомості які містяться в Державному реєстрі речових прав та в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2003 містять розбіжності та суперечать один одному, а саме: в даті видачі документу, що є підставою виникнення обтяження та назві суду який його видав, що унеможливлює державну реєстрацію припинення арешту.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини урегульовано Законом України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 N1127 /далі по тексту Порядок/.

Згідно абз. 1 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут та надалі - у редакції, чинній на дату прийняття спірного рішення) /далі по тексту Закон/ дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 1 Закону встановлено, що державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 9 названого Закону, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як визначено частиною четвертою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Абзацом 6 пункту 17 Порядку встановлено, що у разі надходження до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про скасування рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, що набрало законної сили, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник невідкладно реєструє таке рішення у базі даних заяв.

Відповідно до статті 20 Закону заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі подання заяви про державну реєстрацію прав у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав проводиться в порядку черговості їх надходження.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Судом встановлено та підтверджується поясненнями Першої Полтавської державної нотаріальної контори, що 04.10.2000 в Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано арешт на квартиру 15, за адресою м. Полтава, вул. Гребінки, 24, підставою для вказаного обтяження слугувала ухвала Жовтневого районного суду м. Полтави від 03.10.2000 по справі №6560, суддя Бурбак В.Н..

На виконання вимог ухвали суду від 31.03.2017 про витребування доказів, Октябрським районним судом м. Полтава надано копії ухвали від 28.09.2000 та рішення від 27.03.2003 по справі №2-65.

Судом досліджено ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 28.09.2000 по справі №2-65/03 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, та встановлено, що вказаною ухвалою накладено арешт зокрема на квартиру АДРЕСА_1, копію ухвали направлено до 1-ї нотаріальної контори м. Полтави, ЖКГ м. Полтава, Октябрського райвиконкому м. Полтава, Мало-Тростянецького сільської ради Полтавського району та області до виконання.

Відповідно до пункту 23 статті 106 Конституції України (в редакції що діяла станом на 2000 рік) Президент України утворює суди у визначеному законом порядку.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 22 січня 1996 року N76/96 "Про затвердження мережі та кількісного складу суддів районних (міських) судів України" затверджено мережу та кількісний склад суддів районних (міських) судів України, яким зокрема в м. Полтава створено три районні суди: Київський, Ленінський та Октябрський.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що Указ про створення в місті Полтаві Жовтневого районного суду або перейменування Октябрського районного суду в Жовтневий районний суд Президентом України не приймався.

З системного аналізу інформації наявної в ухвалі Октярбського районного суду м. Полтава від 28.09.2000 по справі №2-65/03 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що працівниками Першої Полтавської державної нотаріальної контори допущено описку в частині зазначення назви суду який виніс ухвалу про арешт майна та в зазначенні дати вказаної ухвали, оскільки Жовтневого районного суду м. Полтава не існує, як і не існує іншої ухвали, окрім ухвали Октябрського районного суду м. Полтава від 28.09.2000, про накладення арешту на спірну квартиру.

Судом встановлено, що арешт накладений ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 28.09.2000 скасовано рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 27.03.2003 по справі №2-65/2003 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл майна.

Крім того, вказаним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності зокрема на три кімнату квартиру АДРЕСА_1.

Суд вважає за необхідне вказати, що допущення Державним органом (Першою Полтавською державною нотаріальною конторою) під час проведення реєстрації обтяження на спірну квартиру описки в даті документа , що є підставою для виникнення обтяження та назві органу який його видав не може бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації припинення арешту та позбавлення позивачки права користування спірною квартирою, оскільки таке право винило у неї на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27.03.2003 по справі №2-65/2003.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.07.2016 №30282979.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно належне їй згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 27.03.2003 по справі №2-65/2003, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи прийняття відповідачем рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та те, що зобов'язання відповідача зареєструвати право власності є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Натомість, згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А відповідно до частини другої статті 162 названого Кодексу, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на суть порушено права позивача, належним способом його захисту буде зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зняття обтяження, з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 прийняту управлінням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради 01.07.2016 за реєстраційним номером 17478705, з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладене вище, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно з частинами 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.07.2016 №30282979.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 прийняту управлінням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради 01.07.2016 за реєстраційним номером 17478705, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко