Справа № 812/801/17
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/801/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петросян К.Є.,

суддів - Широкої К.Ю., Пляшкової К.О.,

при секретарі судового засідання - Дюкаревій М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

09.06.2017 до Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України або відповідач 1), Головного управління ДФС у Луганській області (далі ГУ ДФС у Луганській області або відповідач 2) про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 в адміністративній справі №812/992/16 було задоволено позов ОСОБА_1 до ДФС України, ГУ ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України №122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2016;

- стягнуто з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.08.2016 по 10.03.2017 у розмірі 83756,16 грн. з відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету.

При цьому, постанова суду від 10.03.2017 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 11632,80 грн. підлягала негайному виконанню.

Позивач звернувся до ДФС України із заявою від 13.03.2017 про вирішення питання негайного виконання постанови суду щодо його поновлення на посаді, однак постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 виконана не була.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 змінено постанову Луганського окружного адміністративного суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.08.2016 по 10.03.2017 в розмірі 77594,95 грн. з відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету. Після чого, позивач повторно звернувся із заявою до ДФС України від 24.05.2017 про його поновлення на роботі.

Наказом ДФС України №1223-о від 29.05.2017 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1С.» було скасовано наказ ДФС України №122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2016.

Наказом ГУ ДФС у Луганській області №184-о від 01.06.2017 «Про вихід на роботу ОСОБА_1С.» визначено, що ОСОБА_1 приступив до виконання службових обовязків на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 01.06.2017 та рахується, що перебуває на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2016.

У звязку із тим, що позивач фактично приступив до роботи з 01.06.2017, вважає період з 11.03.2017 по 31.05.2017 повним часом затримки в його поновленні на посаді за судовим рішенням, внаслідок чого просить суд визнати протиправними дії ДФС України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнути з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.03.2017 по 31.05.2017 в сумі 29301,59 грн.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, про що надав письмові заперечення, суду пояснив наступне.

Виконання судових рішень по адміністративним справам здійснюється відповідно до КАС України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ухвали про виправлення помилки у виконавчому листі Луганського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 у справі №812/992/16 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, ГУ ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 13.03.2017 позивачем отримано виконавчий лист про допущення до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 11632,80 грн. з відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету.

Даний виконавчий лист був направлений для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Однак, виконавчий лист був повернутий без виконання згідно повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.04.2017, у звязку із тим, що у виконавчому документі передбачено виконання рішення зобовязального характеру та майнове стягнення, а саме поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, виконання яких передбачає різні процедури (порядки) примусового виконання.

На думку представника відповідача, лише після відкриття виконавчого провадження у боржника (відповідача) виникає обовязок по виконанню рішення суду про поновлення позивача на роботі. Та обставина, що відповідач не використав своє право добровільно виконати рішення суду не може мати для нього негативних наслідків.

Тому, вважає, що ОСОБА_1 було поновлено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача щодо визнання протиправними дії ДФС України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за вказаний період є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника і представника відповідачів, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

В силу ч.1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно із ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Ч.3 ст.14 КАС України передбачено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 в адміністративній справі №812/992/16 задоволено позов ОСОБА_1 до ДФС України, ГУ ДФС у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України №122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2016;

- стягнуто з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.08.2016 по 10.03.2017 у розмірі 83756,16 грн. з відрахуванням податків та обовязкових платежів до бюджету;

- допущено до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 11632,80 грн. (а.с.4-11).

Отже, постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 року по справі №812/992/16 була допущена до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. При цьому, суд зауважує, що під час проголошення постанови Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017, окрім позивача та його представника, був також присутній і представник відповідачів, а отже відповідачам було відомо, що позивача поновлено на посаді і рішення в частині його поновлення допущено судом до негайного виконання. Тому суд вважає, що у Державної фіскальної служби України виник обов'язок негайного вжиття дій щодо поновлення позивача на посаді з 11.03.2017, адже негайне виконання передбачає виконання судового рішення, не чекаючи на набрання ним законної сили.

Разом з тим, позивач звернувся до ДФС України із заявою від 13.03.2017 за вх.№1523/інше про вирішення питання щодо негайного виконання постанови суду від 10.03.2017 про поновлення його на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області (а.с.19).

Однак постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 по справі №812/992/16 ДФС України виконана не була, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі №812/992/16 змінено. Абзац третій резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі №812/992/16 викладено у наступній редакції: «стягнути з Головного управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний номер 39591445, ін.93401 м.Сєвєродонецьк, вул.Енергетиків, 72) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 93400, АДРЕСА_1) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.08.2016 по 10.03.2017 в розмірі 77594,95 грн. (а.с.12-18).

Враховуючи викладене, обставини, встановлені постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не доказуються при розгляді даної справи, а тому вона має преюдиційне значення.

Відповідно до матеріалів справи, позивач заявою від 25.05.2017 за вх. №2932/інше повторно звернувся до ДФС України про його поновлення на роботі (а.с.20).

Наказом ДФС України від 29.05.2017 №1223-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1С.» скасовано наказ ДФС України №122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2016 (а.с.21).

01.06.2017 за №184-о ГУ ДФС у Луганській області видано наказ «Про вихід на роботу ОСОБА_1С.». Згідно з пунктом 1 даного наказу скасовано пункт 1 наказу ГУ ДФС у Луганській області від 16.08.2016 №225-0 «Про звільнення з посади та виплату грошової компенсації за невикористані відпустки». Пунктом 2 наказу від 01.06.2017 №184-0 встановлено рахувати ОСОБА_1 таким, що перебуває на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 16.08.2017 та вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання службових обовязків на посаді першого заступника ГУ ДФС у Луганській області з 01.06.2017 (п.3 наказу (а.с.22)).

Позивач 01.06.2017 був ознайомлений з наказом ДФС України від 29.05.2017 №1223-0 та наказом ГУ ДФС у Луганській області від 01.06.2017 №184-0, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на відповідних наказах (а.с.21-22).

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-435цс15.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 вбачається, що «Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення».

Судом встановлено, що відповідачем ДФС України був виданий наказ №1223-0 «Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1С.» лише 29.05.2016 та на його виконання ГУ ДФС у Луганській області видано наказ «Про вихід на роботу ОСОБА_1С.» від 01.06.2017 №184-0.

Отже, період з 11.03.2017 по 31.05.2017 є часом затримки в поновленні ОСОБА_1 на роботі згідно з постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі №812/992/16.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, допущена до негайного виконання, виконана ДФС України 29.05.2017 шляхом прийняття наказу №1223-о «про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1С.» лише 29.05.2017, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Жодні заперечення відповідачів взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки добровільне виконання рішення суду відповідачами це їх законодавчо встановлений обовязок. І зазначений обовязок не є похідним від дій позивача (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), якого поновлено на роботі.

Відповідачі достовірно знали про судове рішення щодо негайного поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено. В силу приписів ч.2 статті 257 КАС України відповідач ДФС України станом на 11.03.2017 мав беззаперечні підстави для поновлення позивача на попередньому місці роботи. Однак в порушення приписів ст. 19 Конституції України, ігноруючи положення ч. 3 ст. 14, ст. 255 КАС України стосовно обовязковості судового рішення, не виконав свого обовязку щодо поновлення ОСОБА_1 У звязку з чим в наявності вина у формі допущеної бездіяльності при наявності обовязку для вчинення конкретних дій.

При даних спірних правовідносинах вина відповідача ДФС України полягає в ігноруванні положень ст.ст. 19, 124 Конституції України, ч.3 ст. 14, ст. 255, ч. 1 ст.256, ч. 2 ст.257 КАС України, ст.235 КЗпП України відносно виконання прямого обовязку щодо негайного поновлення на попередньому місці роботи позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року по справі №21-63а15.

Дане судове рішення прийняте за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 237 КАС України.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів, всебічно та повно зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності всі докази по справі, прийшла до переконання, що при даних спірних правовідносинах відсутні будь-які підстави, які б обумовлювали можливість відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року по справі №21-63а15.

В силу приписів ч.2 статті 257 КАС України ДФС України станом на 11.03.2016 мав беззаперечні підстави для поновлення позивача на попередньому місці роботи. Однак у порушення приписів ст. 19 Конституції України, ігноруючи положення ч. 3 ст. 14, ст. 255 КАС України стосовно обовязковості судового рішення, не виконав свого обовязку щодо поновлення позивача.

Посилання представника відповідачів на той факт, що виконавчий лист, виданий Луганським окружним адміністративним судом на виконання постанови суду від 10.03.2017 був повернутий ОСОБА_1 без прийняття до виконання через наявність у виконавчому листі вимог зобовязального характеру та майнового стягнення, що на його думку свідчить про обовязок виконання рішення суду лише після відкриття виконавчого провадження є безпідставними, оскільки відповідно до діючого законодавства негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України, що виразилися у несвоєчасному поновленні ОСОБА_1 на роботі, суд зазначає наступне.

Під поняттям «дія» слід розуміти активну поведінку субєкта. Поняття «бездіяльність» передбачає пасивну поведінку, за якої субєкт утримується від вчинення дій, які він повинен вчинити.

В даному випадку відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність, порушивши свій обов'язок для вчинення конкретної дії з поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області.

У звязку з тим, що в наявності вина ДФС України у формі допущеної бездіяльності при наявності обовязку для вчинення конкретних дій, суд вважає що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме визнання протиправною бездіяльності Державної фіскальної служби України, що виразилися у несвоєчасному поновленні ОСОБА_1 на роботі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 була визначена середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в розмірі 542,622 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 №1535/0/14-16/13 «про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», з 11 березня 2017 року кількість робочих днів складає 15, квітень 2017 року 19 робочих днів, травень 2017 року 20 робочих днів, всього з 11.03.2017 по 31.05.2017 - 54 робочих дні.

Таким чином, враховуючи період затримки виконання вказаної постанови суду, за який позивач просить стягнути середній заробіток - з 11.03.2017 по 31.05.2017, беручи до уваги кількість робочих днів протягом цього періоду (54 робочих дні ), сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 29301,59 грн. (54 х 542,622 грн. = 29301,59 грн.).

Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням належних відрахувань з Головного управління ДФС у Луганській області, у якого безпосередьно перебував у трудових відносинах ОСОБА_1

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки, позивач від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст.ст. 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути з ГУ ДФС у Луганській області (, місце знаходження 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Енергетиків,72) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання 93400, АДРЕСА_1) середній заробіток у розмірі 29301,59 грн. (двадцять девять тисяч триста одна гривня 59 коп.) з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обовязкових платежів за час затримки у період з 11 березня 2017 року по 31 травня 2017 року негайного виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі №812/992/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 13 липня 2017 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Суддя Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6