Справа № 621/1315/17
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
іменем України
13 липня 2017 року м. Зміїв
Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову в здійсненні призначеної дострокової пенсії за віком з часу звернення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
27.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, в якій просив:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком з часу звернення;
2. Зобов`язати відповідача призначити йому дострокову пенсію за віком, відповідно до ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту його звернення, а саме з 08.09.2016 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначені пенсії з 08.09.2016 року, чим грубо порушив його право на призначення дострокової пенсії, оскільки він є військовослужбовцем, який безпосередньо брав участь у бойових діях.
Він звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії на пільгових умовах (за віком відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на що отримав копію рішення відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії від 10.10.2016 року та відповідь заступника начальника управління ОСОБА_2 , в якій зазначено, що він не має права на призначення дострокової пенсії, тому в призначенні пенсії відмовлено.
В подальшому з 08.02.2017 року рішенням управління було призначено пенсію з підстав, на які він посилався в заяві від 08.09.2016 року, тому він звернувся із заявою про здійснення перерахунку пенсії , а саме щодо сплати з моменту первісного звернення з 08.09.2016 року, на що отримав відмову у здійсненні призначення пенсії з дати первісного звернення. В
З рішенням відповідача він не погоджується. Рішення протирічить нормам Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.06.2017 року у справі відкрито скорочене провадження та запропоновано відповідачеві подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.
На виконання зазначеної ухвали начальник Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Кравченко Т.І. подала до канцелярії суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що 08.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення дострокової пенсії за віком (учасник бойових дій) відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На момент звернення ОСОБА_1 до управління діяла така норма, що не давала права на достроковий вихід на пенсію.
Рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії від 04.10.2016 року ОСОБА_1 у відмовлено.
18.10.2016 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції, який набув чинності з 06.02.2007 року.
Вказаний Закон надав право призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, що і було зроблено за його заявою від 08.02.2017 року.
21.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою щодо призначення пенсії як учаснику бойових дій з дня первинного звернення відповідно до заяві від 08.09.2016 року. Листом від 16.03.2017 року №2/к-9 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав щодо призначення з 08.09.2016 року пенсії до внесення змін до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов`язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.
Таким чином, управління при здійсненні виплати пенсії позивачу діє на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений діючим законодавством України.
Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, та представником відповідача у запереченні на позовну заяву, дійшов наступного:
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії на пільгових умовах (за віком відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на що 10.10.2016 року отримав відповідь заступника начальника управління ОСОБА_2 , в якій зазначено, що він не має права на призначення дострокової пенсії, тому в призначенні пенсії відмовлено. (а. с. 9).
В подальшому з 08.02.2017 року ОСОБА_1 рішенням управління було призначено пенсію відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
21.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про здійснення перерахунку пенсії , а саме щодо сплати з моменту первісного звернення з 08.09.2016 року, на що отримав 16.03.2017 року лист-відмову №2/к-9. (а. с.8).
Відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років мають право військовослужбовці, які брали участь у бойових діях.
Згідно копії довідки від 22.06.2017 року №4/2489, виданої командира військової частини полова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 дійсно в період з 24.01.2017 по 18.05.2017 року, з 31.05.2017 року по 19.06.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. (а. с. 11).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій. (а. с. 10).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі скорочено - Конвенція) та практику Європейського суду як джерело права (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 14.11.2013 p. N 01-06/1645/13).
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" вказав, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша має загальний характер та закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Системний аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у контексті Конвенції поняття "майно", окрім рухомого та нерухомого майна, включає також акції компаній, позови про відшкодування збитків за внутрішнім законодавством, право на отримання пенсії, господарські інтереси, пов`язані з управлінням бізнесом, податкові зобов`язання, ділову репутацію, нематеріальні активи, законні розрахунки на те, що існує певне становище (справа "Компанії "Пайн Веллі девелопментс ЛТД про Ірландії) тощо.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 Про затвердження «Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» мають статус учасника бойових дій, оскільки захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Крім того, відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно дост.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 Х«8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно- правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Суд застосовує до виниклих правовідносин принцип територіальності, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якого закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За таких обставин, рішення управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про відмову в призначенні пенсії погіршує право позивача на пенсійне забезпечення, а тому суперечить Конституції України.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що правова позиція відповідача не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується матеріалами справи, в свою чергу, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 71, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення про відмову в здійсненні призначеної дострокової пенсії за віком з часу звернення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 16.03.2017 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком з часу звернення;
Зобов`язати Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, відповідно до ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту його звернення, а саме з 08.09.2016 року.
Постанова є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: