Справа № 804/1326/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2017 рокусправа № 804/1326/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року по справі № 804/1326/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ АВТО» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ АВТО» звернулося до суду із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення відповідача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 14.12.2016.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року позов ТОВ «ПРИВАТ АВТО» задоволено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказавши на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав на наявність формально складених, але не достовірних бухгалтерських документів, які оформлені без реального вчинення господарських операцій для отримання податкової вигоди. З отриманої податкової інформації по контрагентам позивача ПП «НТП «Сатурн», ПП «Гермес Україна» та ТОВ «Приват Нафта Трейд» встановлено, що останні відсутні за місцезнаходженням, не подають податкову звітність, не мають основних фондів, складських приміщень, автомобільного транспорту, устаткування та достатню кількість трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності. Крім того, відносно контрагентів позивача було складено акти перевірок та зустрічних звірок, в яких визнано нереальними операції з іншими підприємствами. При цьому, за даними інформаційних баз контролюючого органу не встановлено ланцюг постачання товару (походження товару), кінцевим покупцем якого є позивач. Таким чином, відсутність реально вчинених господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків учасників відповідної операції.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ АВТО» (далі Товариство) зареєстровано як юридична особа () та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Уповноваженими посадовими особами ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ «ПРИВАТ АВТО» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт № 3265/22-02/32781350 від 11.09.2015.

Згідно висновків Акту перевірки встановлено порушення п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств всього на суму 1084243,00 грн.; п.189.1 ст.189, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 947952,00 грн. Висновки про вказані порушення ґрунтуються на неможливості здійснення господарських операцій позивача з контрагентами: ПП «НТП «Сатурн», ПП «ГЕРМЕС Україна», ТОВ «ПРИВАТ НАФТА ТРЕЙД», ТОВ «МЕГА ЛІН», оскільки операції із вказаними контрагентами не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів, надання робіт/послуг. Так, з отриманої податкової інформації по контрагентам Товариства останні не мають трудових, матеріальних та фінансових ресурсів для здійснення господарських операцій, не подають податкову звітність, здійснюють діяльність не передбачену КВЕД, деякі з контрагентів припинили свою діяльність, а відносно деяких з них було анульовано свідоцтво платника ПДВ у звязку із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відсутність їх за місцезнаходженням. Крім того, з аналізу інформаційних баз контролюючого органу не можливо встановити ланцюг постачання товару (походження товару), кінцевим покупцем якого є Товариство. Також, по взаємовідносинам з ПП «НТП «Сатурн», ПП «ГЕРМЕС Україна» Товариством не надано до перевірки договір поставки та ТТН, а по взаємовідносинам з ТОВ «ПРИВАТ НАФТА ТРЕЙД» не надані договір поставки, платіжні доручення та виписки банку, у звязку із чим не можливо встановити умови поставки товару та підтвердити її факт. При цьому, надані до перевірки ТТН по взаємовідносинам з ТОВ «ПРИВАТ НАФТА ТРЕЙД» складені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки в них заповнені не всі графи.

За результатами вказаної перевірки, ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі вказаного Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

від 01 жовтня 2015 року № НОМЕР_3 форма «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1310096,30 грн.;

від 01 жовтня 2015 року № НОМЕР_4 форма «Р» про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (послуг) на 1357162,50 грн. Не погодившись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариство оскаржило їх до ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

08 грудня 2015 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги № 9887/10/04-3610-07-09, яким податкове повідомлення-рішення від 01 жовтня 2015 року № НОМЕР_3 скасовано в частині 287106 грн. (основний платіж 229685 грн., штрафні (фінансові) санкції 57421 грн.), а податкове повідомлення-рішення від 01 жовтня 2015 року № НОМЕР_4 скасовано в частині 266093,5 грн. (основний платіж 31120 грн., штрафні ( фінансові) санкції - 234973,5 грн.).

17 грудня 2015 року Товариством було отримано поштовим відправленням від ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області:

податкове повідомлення-рішення від 14.12.2015 № НОМЕР_1 (форма «Р»), яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1022990,30 грн., в тому числі за основним платежем на суму 818392,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 204598,30 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 14.12.2015 № НОМЕР_2 (форма «Р») про збільшення Товариству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1091069,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 873655,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 217414,00 грн.

Прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.12.2015 №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.12.2015 № 9887/10/04-3610-07-09 ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду первинної скарги.

Крім того, судом встановлено, що спірні правовідносини щодо реальності господарських операцій позивача виникли щодо здійснення позивачем закупівлі автотранспортних запчастин у ПП «НТП «Сатурн», ПП «Гермес-Україна», ТОВ «Приват Нафта Трейд» на підставі таких договорів:

02.04.2012 між Товариством та ПП «Науково-технічне підприємство «САТУРН» укладено договір № 17 поставки запасних частин для ремонту автомобілів (т.1 а.с. 73-74), відповідно до умов якого постачальник (ПП «НТП «САТУРН») зобов'язаний передати у власність покупця (ТОВ ПРИВАТ-АВТО) запасні частини (п.1.1. Договору № 17);

01.09.2012 між Товариством та ПП «Гермес-Україна» укладено договір поставки запасних частин для ремонту автомобілів № 9 (т.1 а.с. 194-195), відповідно до умов якого постачальник (ПП «Гермес-Україна») зобов'язаний передати у власність покупця (ТОВ «ПРИВАТ-АВТО») запасні частини (п.1.1. Договору № 9);

03.03.2014 між Товариством та ТОВ «Приват Нафта Трейд» укладено договір № 25 (т.1 а.с. 199-201) поставки запасних частин для ремонту автомобілів, відповідно до умов якого постачальник (ТОВ «Приват Нафта Трейд») зобов'язується поставити покупцеві (ТОВ «ПРИВАТ-АВТО») запасні частини (п.2.1. Договору № 25).

Позивачем надано пояснення, що придбані за цими договорами товари використовувались у господарській діяльності позивача на виконання умов договорів, укладених з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Так, Товариство (виконавець) відповідно до договорів № 5 від 02.01.2013 та № 5/204 від 02.01.2014 надавало послуги ПАТ КБ «ПриватБанк» (замовник) з бронювання автомобілів. Згідно умов договорів Замовник здійснює передплату за кожний автомобіль згідно рахунку-фактури та по закінченню робіт по бронюванню автомобілів Замовник здійснює доплату згідно рахунку-фактури з моменту підписання акту виконаних робіт. Роботи виконувались з матеріалів виконавця, вартість яких включалася в рахунок. Факт проведення робіт в період, що перевірявся, підтверджується актами здачі-приймання.

Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами, що були досліджені судом.

Задовольнивши адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що свідчить про законне формування позивачем на підставі цих первинних документів податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат. Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано. Також, на час укладення угод між Товариством та контрагентами, так і на час їх виконання, останні були належним чином зареєстровані, а також були платниками податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. цієї статті передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. <…> Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Обставини, що виключать можливість віднесення сум до податкового кредиту наведені у пункті 198.6. ПКУ, згідно якого не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин), входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п.135.4.ст.135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум витрат та податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

В той же час, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, що надавалися позивачем до суду першої інстанції, а також їх дослідження під час апеляційного розгляду, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Проаналізувавши надані позивачем докази, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження реального виконання умов договору № 17 від 02.04.2012 поставки запасних частин для ремонту автомобілів позивачем до матеріалів справи надано наступні первинні документи: видаткові накладні № РH-00043 від 10.12.2012 (т.1 а.с. 75); № 174 від 21.02.2013 (т.1 а.с. 79); № 17-06 від 17.06.2013 (т.1 а.с. 82); № 28-5 від 17.04.2013 (а.с. 85); № 7 від 26.07.2013 (т.1 а.с. 88); № 17-07 від 01.10.2013 (а.с. 91); № 17-16 від 12.10.2013 (т.1 а.с. 93); № 17-17 від 14.10.2013 (т.1 а.с. 95); № 17-18 від 15.10.2013 (а.с. 97); № 17-08 від 02.10.2013 (а.с. 98); № 17-09 від 03.10.2013 (т.1 а.с. 100); № 17-10 від 04.10.2013 (а.с. 102); № 17-11 від 07.10.2013 (а.с. 104); № 17-12 від 08.10.2013 (а.с. 106); № 17-13 від 09.10.2013 (а.с. 108); № 17-14 від 10.10.2013 (а.с. 110); № 17-15 від 11.10.2013 (т.1 а.с. 112); № 17-19 від 01.11.2013 (а.с. 116); № 17-20 від 02.11.2013 (а.с. 118); № 17-21 від 04.11.2013 (а.с. 120); № 17-22 від 05.11.2013 (а.с. 122); № 17-23 від 06.11.2013 (а.с. 124); № 17-27 від 07.11.2013 (а.с. 126); № 17-24 від 08.11.2013 (а.с. 128); № 17-25 від 09.11.2013 (а.с. 130); № 17-26 від 11.11.2013 (т.1 а.с. 132); № 17-28 від 02.12.2013 (а.с. 136); № 13-29 від 03.12.2013 (т.1 а.с. 138); № 17-30 від 04.12.2013 (т.1 а.с. 140); № 17-31 від 05.12.2013 (т.1 а.с. 142); № 17-32 від 06.12.2013 (а.с. 144); № 17-33 від 09.12.2013 (а.с. 146); № 17-34 від 10.12.2013 (а.с. 148); № 17-35 від 11.12.2013 (т.1 а.с. 190); № 17-36 від 12.12.2013 (а.с. 152); № 13/10 від 21.01.2014 (а.с. 156); № 13/02 від 13.01.2014 (т.1 а.с. 158); № 13/03 від 14.01.2014 (а.с. 160); № 13/04 від 15.01.2014 (а.с. 162); № 13/05 від 16.01.2014 (а.с. 164); № 13/06 від 17.01.2014 (а.с. 166); № 13/07 від 18.01.2014 (т.1 а.с. 168); № 13/08 від 19.01.2014 (а.с. 170); № 13/09 від 20.01.2014 (а.с. 171-1); № 14/01 від 03.02.2014 (а.с. 175); № 14/02 від 04.02.2014 (т.1 а.с. 177); № 14/03 від 05.02.2014 (т.1 а.с. 179); № 14/04 від 06.02.2014 (т.1 а.с. 181); № 14/05 від 06.02.2014 (а.с. 183); № 14/069 від 07.02.2014 (а.с. 185); № 14/07 від 07.02.2014 (а.с. 187); № 14/08 від 10.02.2014 (т.1 а.с. 189); № 14/09 від 10.02.2014 (а.с. 191); податкові накладні № 26 від 10.12.2012 (а.с. 77); № 99 від 21.02.2013 (т.1 а.с. 80); № 57 від 17.06.2013 (т.1 а.с. 83); № 86 від 17.04.2013 (т.1 а.с. 86); № 92 від 26.07.2013 (а.с. 79); № 1 від 01.10.2013 (а.с. 92); № 10 від 12.10.2013 (а.с. 94); № 11 від 14.10.2013 (а.с. 96); № 12 від 15.10.2013 (т.1 а.с. 97-1); № 2 від 02.10.2013 (т.1 а.с. 99); № 3 від 03.10.2013 (т.1 а.с. 101); № 4 від 04.10.2013 (а.с. 103); № 5 від 07.10.2013 (а.с. 105); № 6 від 08.10.2013 (а.с. 107); № 7 від 09.10.2013 (т.1 а.с. 109); № 8 від 10.10.2013 (т.1 а.с. 111); № 9 від 11.10.2013 (а.с. 113); № 1 від 01.11.2013 (т.1 а.с. 117); № 2 від 02.11.2013 (а.с. 119); ; 3 від 04.11.2013 (т.1 а.с. 121); № 4 від 05.11.2013 (т.1 а.с. 123); № 5 від 06.11.2013 (а.с. 125); № 6 від 07.11.2013 (а.с. 127); № 7 від 08.11.2013 (т.1 а.с. 129); № 8 від 09.11.2013 (т.1 а.с. 131); № 9 від 11.11.2013 (т.1 а.с.133); № 1 від 02.12.2013 (а.с. 137); № 2 від 03.12.2013 (а.с. 139); № 3 від 04.12.2013 (а.с. 141); № 4 від 05.12.2013 (т.1 а.с. 143); № 5 від 06.12.2013 (т.1 а.с. 145); № 6 від 09.12.2013 (а.с. 147); № 7 від 10.12.2013 (а.с. 149); № 8 від 11.12.2013 (а.с. 151); № 9 від 12.12.2013 (а.с. 153); № 10 від 21.01.2014 (т.1 а.с. 157); № 2 від 13.01.2014 (а.с. 159); № 3 від 14.01.2014 (т.1 а.с. 161); № 5 від 16.01.2014 (а.с. 165); № 6 від 17.01.2014 (а.с. 167); № 7 від 18.01.2014 (а.с. 169); № 8 від 19.01.2014 (а.с. 171); № 9 від 20.01.2014 (а.с. 172); № 1 від 03.02.2014 (т.1 а.с. 176); № 2 від 04.02.2014 (т.1 а.с. 178); № 3 від 05.02.2014 (т.1 а.с. 180); № 4 від 06.02.2014 (а.с. 182); № 5 від 06.02.2014 (а.с. 184); № 6 від 07.02.2014 (а.с. 186); № 7 від 07.02.2014 (а.с. 188); № 8 від 10.02.2014 (т.1 а.с. 190); № 9 від 10.02.2014 (а.с. 192); рахунок фактура № СФ-0000043 від 10.12.2012 (а.с. 76); платіжні доручення № С1210UAР08 від 10.12.2012 (т.1 а.с. 78); № D0617UCORH від 17.06.2013 (а.с. 84); № D0417UC1ZL від 17.04.2013 (а.с. 87); меморіальні ордери № HSAV6B01SC від 26.07.2013 (т.1 а.с. 90); № 1949 від 16.10.2013 (т.1 а.с. 115); № 1968 від 07.11.2013 (т.1 а.с. 135); № 1982 від 13.12.2013 (т.1 а.с. 155); № 2000 від 16.01.2014 (т.1 а.с. 174); № 2029 від 18.02.2014 (т.1 а.с. 193).

На підтвердження реального виконання умов договору № 9 від 01.09.2012 поставки запасних частин для ремонту автомобілів позивачем до матеріалів справи надано наступні первинні документи: видаткова накладна № 369 від 30.05.2014 (т.1 а.с. 196); податкова накладна № 42 від 30.05.2014 (т.1 а.с. 197); платіжне доручення № 2126 від 15.05.2014 (т.1 а.с. 198).

На підтвердження реального виконання умов договору № 25 від 03.03.2014 поставки запасних частин для ремонту автомобілів позивачем до матеріалів справи надано наступні первинні документи: видаткові накладні № 411 від 16.07.20174 (т.1 а.с. 202); № 424 від 17.07.2014 (т.1 а.с. 204); № 428 від 18.07.2014 (т.1 а.с. 206); № 434 від 21.07.2014 (т.1 а.с. 208); № 441 від 22.07.25014 (т.1 а.с. 210); № 445 від 23.07.2014 (т.1 а.с. 212); № 455 від 24.07.2014 (т.1 а.с. 214); № 461 від 25.07.2014 (т.1 а.с. 216); № 466 від 28.07.2014 (т.1 а.с. 218); № 473 від 29.07.2014 (т.1 а.с. 220); податкові накладні № 44 від 16.07.2014 (т.1 а.с. 203); № 51 від 17.07.2014 (т.1 а.с. 205); № 55 від 18.07.2014 (т.1 а.с. 207); № 60 від 21.07.2014 (т.1 а.с. 209); № 64 від 22.07.2014 (т.1 а.с. 211); № 70 від 23.07.2014 (т.1 а.с. 213); № 73 від 24.07.2014 (т.1 а.с. 215); № 75 від 25.07.2014 (т.1 а.с. 217); № 78 від 28.07.2014 (т.1 а.с. 219); № 81 від 29.07.2014 (т.1 а.с. 221); товарно-транспортні накладні № 411 від 16.07.2014 (т.1 а.с. 202); № 424 від 17.07.2014 (т.1 а.с. 204); № 428 від 18.07.2014 (т.1 а.с. 206); № 434 від 21.07.2014 (т.1 а.с. 208); № 441 від 22.07.2014 (т.1 а.с. 210); № 445 від 23.07.2014 (т.1 а.с. 212); № 455 від 24.07.2014 (т.1 а.с. 214); № 461 від 25.07.2014 (т.1 а.с. 216); № 466 від 28.07.2016 (т.1 а.с. 218); № 473 від 29.07.2014 (т.1 а.с. 220); платіжне доручення № 2219 від 22.07.2014 (т.1 а.с. 222).

Крім того, матеріали справи містять акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) Товариством на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (Том № 2 а.с. 5-259; Том № 3 а.с. 1-217; Том № 4 а.с. 1-203), які підтверджують фактичне надання позивачем послуг з використанням придбаних товарів, тобто їх використання в господарській діяльності.

Відповідачем не наведено фактів, які свідчили б про те, що зміст господарських операцій не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обовязків і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання угоди. Слід зазначити, що матеріали перевірки взагалі не містять фактичних відомостей щодо несплати кореспондуючого податку до бюджету контрагентами позивача.

Отже, факт реальності здійснення господарських операцій позивачем за вказаними вище договорами підтверджується наведеними первинними документами, які цілком об'єктивно розцінені судом першої інстанції як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.

Крім того, товарно-транспортні накладні, з чим погодився суд першої інстанції, є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Заміна ТТН будь-яким іншим документом довільної форми не допускається. Проте, ТТН є єдиним юридичним документом для учасників саме транспортного процесу, а відсутність у покупця товарно-транспортних накладних на перевезення товару не позбавляє останнього права на податковий кредит у разі наявності у нього відповідних податкових накладних, які згідно зі ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України є підставою для виникнення у платника податку права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Щодо відсутності за місцезнаходженням, з огляду на приписи частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року N 755-IV, достовірними вважаються відомості, які були внесені до Єдиного державного реєстру.

Слід вказати, що чисельність працюючих на підприємстві, основні фонди, складські приміщення, автомобільний транспорт, устаткування, безперечно, в повній мірі залежить від ступеня ефективності системи управління. Принаймні, відсутність договорів найму працівників за сумісництвом не вказує на невикористання найманої праці взагалі. Напроти, діяльність, яка здійснюється особами без укладання відповідного договору, може мати наслідком застосування, наприклад, адміністративної відповідальності.

Отже, базовими для аналітичних дій, застосовне до спірного випадку, слід було б відбирати інші суттєві показники.

Фахівці контролюючого органу зобовязані були зясувати всі обставини взаємовідносин сторін та доводити перед судом їх переконливість. В спірному випадку обізнаність (про порушення, які допускали контрагенти) не є очевидною. Здійснення постачальником діяльності поза межами правової відповідальності не встановлено.

Таким чином, згідно з отриманими податковими накладними позивач мав законні підстави для включення відповідних сум до складу витрат та податкового кредиту. При цьому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідачем як субєктом владних повноважень не надано суду переконливих доказів нереальності здійснених позивачем спірних господарських операцій, а надані позивачем первинні документи доводять відсутність з його боку порушень податкового законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення позивача підлягають скасуванню.

Отже, в межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року по справі № 804/1326/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко