Справа № 423/1126/17
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника УПФУ Чемрат О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання дій протиправними та зобов»язання призначити пенсію на пільгових умовах , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із дійсним позовом, в яком просила визнати протиправними дії УПФУ в Попаснянському районі та призначити пенсію на пільгових умовах, посилаючись на те, що їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і в поданому позові позивач просила визнати неправомірними дії ПФУ щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язати УПФУ в Попаснянському зарахувати до її стажу роботи відповідні періоди роботи на підприємстві Виробничого об»єднання «Попаснянський скляний завод» і зобов»язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах», відповідно до ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» умовах з моменту звернення її до УПФУ, з 16 березня 2017 року.

З урахуванням уточнень, позивач просить в поданому позові зарахувати до стажу роботи, як пільговий періоди:

- з 01.01.2001р. по 20.06.2001р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів;

- з 08.01.2002р. по 24.12.2005р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів.

Також, позивач у поданомупозові просить допустити негайне виконання постанови суду та стягнути з відповідача на його користь судовий збір - 640 грн. , в порядку ст. 94 КАСУ.

Позивач та його представник у судовому засіданні, обґрунтовуючи позов, зазначили, що відмовляючи у призначення пенсії позивачу, своїм Рішенням від 24 березня 2017 року, відповідач зазначив, що позивач не надав довідки , уточнюючі особливий характер та умови праці.

При цьому позивач та його представник зазначили, що позивач надав ПФУ архівні довідки, в яких зазначено, що позивач працювала на підприємстві ВО «Попаснянський скляний завод» у періоди відповідно з з 01.10.1991р. по 01.11.1996р. на Колективному підприємстві «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів ;

- з 01.11.1996р. по 01.08.1997р. на посаді видувальника скловиробів на Дочірньому підприємстві «Кристал» Комунального підприємства «Попаснянський склозавод»;

- з 01.08.1997р. по 31.12.2000р. на Колективному підприємстві «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів;

- з 01.01.2001р. по 20.06.2001р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів;

- з 08.01.2002р. по 24.12.2005р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів

В наданих довідках зазначено, що позивач працював за професією видувальник скловиробів, яка визначена у списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36.

Також в наданих довідках зазначено відомості про кількість відпрацьованих годин у визначені періоди роботи та розмір заробітної плати .

Позивач та його представник також зазначили, що ніяких інших довідок отримати на даний час неможливо, тому що, підприємства Виробниче об»єднання «Попаснянський скляний завод» та ТОВ «Попаснянський скляний завод» взагалі не здійснюють свою діяльність, хоча вказані підприємства не ліквідовані і значаться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій, при цьому в трудовому архіві Попаснянської РДА ніяких інших відомостей щодо роботи позивача у вищевказані періоди на підприємствах виробничого об»єднання «Попаснянський скляний завод» немає, місцезнаходження первинних документів на даний час невідоме, тому позивач обмежений у можливості отримати довідки, про які зазначив відповідач - ПФУ, за незалежних від нього причин. Але ж, в його трудові книжці є всі записи про роботу за професією, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах», відповідно до ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити поданий позов.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, зазначаючи, що ПФУ не може зарахувати позивачу відповідні періоди роботи до стажу роботи, який дає йому право на пенсію - тому що в наданих позивачем архівних довідках відсутня інформація щодо роботи позивача в умовах особливого характеру роботи та умовах праці, немає первинних документів на час виконування ним такої роботи, немає також наказів про проведення атестації робочого місяця, що вимагається «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них ( затверджений постановою КМУ № 637 від 12.08.1993року).

Заперечення ПФУ викладені письмово, надані до матеріалів дійсного провадження.

У зв'язку із зазначеним, представник відповідача зазначив, що позивач не має права на пенсію згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність підтвердження необхідного пільгового стажу роботи.

Суд, вислухавши доводи позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В суді без заперечень з боку сторін були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, позивач 16 березня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії, при цьому на час звернення позивач досяг 46 років, що підтверджується копією паспорта позивача(а.с.10.

Також судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача (а.с.6-7), позивач працювала:

- з 01.10.1991р. по 01.11.1996р. на Колективному підприємстві «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів ;

- з 01.11.1996р. по 01.08.1997р. на посаді видувальника скловиробів на Дочірньому підприємстві «Кристал» Комунального підприємства «Попаснянський склозавод»;

- з 01.08.1997р. по 31.12.2000р. на Колективному підприємстві «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів;

- з 01.01.2001р. по 20.06.2001р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів;

- з 08.01.2002р. по 24.12.2005р. на Виробничому об'єднанні «Попаснянський склозавод» на посаді видувальника скловиробів.

При цьому на час звернення позивачем, на вимогу відповідача, не надавалось підтверджуючих довідок щодо стажу роботи у шкідливих умовах. Позивачем до УПФУ було надано архівні довідки про час його роботи на підприємствах ВО «Попаснянський скляний завод та на підприємстві ТВО «Попаснянський скляний завод», тому що на цей час ніяких інших документів, які б можна було вважати підтвердженням роботи позивача на вищезазначених підприємствах - тому що зазначені підприємства на цей час не здійснюють свою діяльність, в зв»язку із чим немає доступу до первинних та будь-яких інших документів вказаних підприємств з причин, що не залежать від позивача.

Розглянувши подані позовні матеріали, судом вбачається, що відповідач своїм рішенням від 24.03.2017 року відмовив позивачу у призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, тому що позивач не надав відповідних довідок, уточнюючих особливий характер та умови праці та зазначив, що позивач має загальний стаж роботи 23 роки 04 місяці 01 день. (а.с.8-9).

Разом з тим, враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі та перевіряючи повноту та всебічність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, судом враховується наступне.

Згідно ст..13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списком №1, виконання яких проводиться на протязі повного робочого дня. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (роз'яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 р. № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також і ст..48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

У разі ж відсутності трудової книжки у працівника, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України , а саме: постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено відповідний «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них».

При цьому, пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Також суд зазначає, що за нормами ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах.

Відповідно до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, а саме до розділу XV. ВИРОБНИЦТВО СКЛА ТА ВИРОБІВ ІЗ СКЛА. ВИРОБНИЦТВО КЕРАМІЧНИХ ТА ФАРФОРО-ФАЯНСОВИХ ВИРОБІВ, ч. 1.Виробництво усіх видів скла і виробів із скла п.5.1а - до відповідних професій віднесені - а) робітники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначений період ( яки не зараховується позивачу до пільгового стажу) , працювала за професією видувальник скловиробів повний робочий день - є запис в її трудові книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

Також, в трудовій книжці позивача міститься запис , що за результатами атестації робочих місць за умовами праці, професія набірник скломаси, відповідає списку професій, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком 1.

Враховуюче встановлені судом відомості про роботу позивача, суд зазначає, що позивач дійсно працювала за професією, яка віднесена до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці і на момент звернення її до УПФУ досягла 46 років, має загальний стаж більш 23 роки 04 місяці 1 день.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст.13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача належну уточнюючу довідку, яка вимагається відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як діяльність підприємства «Попаснянський скляний завод» припинена за судовим рішенням у зв»язку із визнанням його банкрутом, але підприємство не ліквідовано, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-піприємців та громадських формувань (а.с.46).

Тобто підприємство «Попаснянський скляний завод» фактично не існує і тому отримати відповідні довідки із вказаного підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо.

Але ж, надання такої довідки, на вимогу відповідача по перше: не є обґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а по-друге: в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії , в трудовій книжці позивача є.

До цього ж позивачем було надано до УПФУ архівні довідки, які підтверджують певні періоди його роботи на вищезазначених підприємствах і в наданих архівних довідках міститься достатньо інформації, що дає можливість зарахувати до трудовго стажу позивача певний стаж за професією, яка відноситься до переліку робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці і що надає право позивачу на пільгове пенсійне забезпечення за Списком 1, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36.

Також, судом був допитаний свідок, в порядку ст..69 КАСУ (за клопотанням сторони позивача) на підтвердження періоду та умов роботи позивача.

- Свідок ОСОБА_6 також підтвердив, що в період з 2001 по 2005 роки працював отдельщиком видувних виробів на ВО «Попаснянський склозавод» разом з позивачкою ОСОБА_1, яка працювала видувальником скловиробів, при цьому ОСОБА_1 працювала повний робочий день в шкідливих умовах і ці професії відносяться до професій, які дають право на пільгову пенсію. При цім сам ОСОБА_6 вийшов у 2005 році на пенсію за віком на пільгових умовах, також на підставі ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення, що вбачається з копії його трудової книжки та відомостями, наданими ПФУ (розрахунком стажу)( а.с.102-106)

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пільгових умовах за віком (за ст..13 п «а») - суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача певного періоду роботи, у зв'язку з тим, що позивач не надав уточнюючі довідку підприємства, було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст..21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5).

Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці, а також відповідними архівними довідками.

При цьому слід враховувати, що позивач не має можливості надати уточнюючу довідку про пільговий стаж роботи на підприємстві «Попаснянський скляний завод» оскільки , відповідно до реєстраційних відомостей - діяльність підприємства «Попаснянський скляний завод - припинено (а.с.46).

Таким чином, такі вимоги позивача, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці - становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючої довідки з підприємства , яке фактично не існує, в зв»язку із тим що його діяльність припинена - для призначення йому пенсії - є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст..13 п «а» ЗУ України «Про пенсійне забезпечення», але з дня досягнення пенсійного віку, в порядку положень ст.83 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" і тому в цій частині позов необхідно задовільнити частково і призначити пенсію позивачці з 30 березня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

При цьому суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого ним судового збору при зверненні до суду, тому що відповідно до положень Стаття 94 КАСУ - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В зв»яхку із цим з відповідача необхідно стягнути суму 551-20 грн, що підтверджено квитанцію, яка знаходиться в матеріалах даного провадження.

Що стосується вимог позивача про негайне виконання постанови суду - суд зазначає, що такі вимоги не грунтуються на законі, тому, що згідно положень ст.256 КАСУ Негайно виконуються постанови суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Але ж предметом данного позову являється спір між сторонами про призначення пенсії позивачу, яку він ще не отримував взагалі, і тому для застосувано положень ст.256 КАСУ щодо негайного виконання постанови суду по даній справі - підстав немає, в зв»язку з чим у задоволенні цієї частини вимог позивачу необхідно відмовити.

У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні але такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, положень постанови КМУ від 16.01.2003 р. № 36,

Керуючись ст.ст.2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському ОСОБА_1 районі про про визнання дій протиправними та зобов»язання призначити пенсію на пільгових умовах - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 до пільгового стажу у відповідності до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати відповідне рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 24.03.2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1:

-з 01.01.2001р.по 20.06.2001р. та з 08.01.2002р. по 24.12.2005р. - у якості видувалдьника скловиробів на виробничому об»єднанні «Попаснянський скляний завод».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення починаючи з 30 березня 2017 року ( з дня настання віку)

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень в порядку ст.. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань.

В частині вимог негайного виконання постанови - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови в повному обсязі, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський райсуд.

Повний текст постанови складений 09.07.2017р.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко