Справа № 804/1928/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"27" червня 2017 р. справа № 804/1928/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі №804/1928/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" ОСОБА_2,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - ОСОБА_2 щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_3" у доларах США №003-03727-260215 від "26" лютого 2015 року, укладеним між ОСОБА_1, з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", з іншої сторони;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача для внесення даних до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо нікчемності договору банківського вкладу

(депозиту), укладеного між позивачем та банком, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради директорів №14 від 20.03.2013р. не містить абсолютну заборону на зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи, передбачає альтернативні випадки правомірності такого зарахування третьою особою у випадках передбачених нормами діючого законодавства України.

Зі змісту ч.1 ст.1062, ч.3 ст.1049 ЦК України вбачається, що чинним законодавством України прямо передбачено такий спосіб зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи.

Частиною 3 ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Наведені положення Закону визначають, що постанова НБУ від 30.10.2014 р. № 692/БТ становить банківську таємницю і позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження, що вказує на добросовісність його дій у спірних правовідносинах.

Постанова НБУ від 30.10.2014 р. №692/ВТ є актом індивідуальної дії у розумінні приписів ст.56 Закону України "Про національний банк України". Вказана постанова не була опублікована в жодному загальнодоступному джерелі інформації.

Окрім того, зазначені положення Закону України "Про банки та банківську діяльність" і постанови НБУ від 30.10.2014р. №692/БТ не встановлюють заборони банку, після визнання його проблемним, укладати депозитні договори з фізичними особами.

Отже, за своєю суттю вона не може регулювати дії та поведінку позивача, а встановлення відповідачем факту доведення положень вказаної Постанови до керівників установ AT "Дельта Банк" - однієї із сторін оспорюваного правочину лише 15.01.2015 року, після якої укладення відповідних договорів вважається доведеною обставиною надання переваги кредитору - не ґрунтується на законі.

Щодо правил зарахування грошових коштів відповідно до постанови правління Національного банку України "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" № 365 від 16.09.2013 р., апелянт зазначає наступне.

Відповідно до п, п. 1, 2 постанови правління Національного банку України "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" №365 від 16.09.2013 р., надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) не дозволяється.

Як викладено у оскаржуваній постанові, на депозитний рахунок позивача надійшли кошти в іноземній валюті від третьої особи - ОСОБА_4, що суперечить чинному законодавству, умовам договору та правилам банківського обслуговування ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. №492 "Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", в українських банках можуть відкриватися наступні види рахунків: поточний, вкладний (депозитний) рахунки та інші.

Згідно п.п.1, 2 постанови правління Національного банку України "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" №365 від 16.09.2013 р. заборона зарахування надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, розповсюджується тільки на поточні рахунки. Щодо депозитних рахунків фізичних осіб, то така заборона відсутня, а тому перерахування коштів на вкладний рахунок скаржника від ОСОБА_4 не суперечить чинній постанові НБУ № 365 від 16.09.2013 р.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Отже, Договір № 003-03727-260215 від 26.02.2015 р. може бути визнано нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" лише у тому разі, якщо умови цього договору передбачають отримання позивачем певних переваг (пільг) порівняно з іншими вкладниками, що не встановлено для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно доводів відповідача-1 зазначені переваги отримує третя особа - ОСОБА_3, якою і було перераховано кошти на депозит позивача. На думку відповідача-1, за зазначеним договором третя особа через позивача отримає відшкодування за вкладами у сумі, що перевищує встановлений ст.26 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" граничний розмір.

Проте, відповідно до п.1.10. договору № 003-03727-260215 від 26.02.2015 р. у разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного у п. 1.3. Договору, або в разі дострокового припинення дії цього Договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок відкритий на імя вкладника в установі Банку.

Будь-яких доказів того, що кошти, перераховані ОСОБА_4, після зарахування на депозитний рахунок позивача не стали власністю позивача відповідач-1 суду не надав.

Отже, згідно Договору № 003-03727-260215 від 26.02.2015 р. після припинення його дії кошти отримує саме позивач, а не ОСОБА_3 Висновок відповідача-1, що за зазначеним договором ОСОБА_4В через позивача отримає відшкодування за вкладами у сумі, що перевищує встановлений ст. 26 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" граничний розмір, є припущенням та не свідчить про нікчемність Договору №003-03727-260215 від 26.02.2015 р. на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Такі порушення, якщо вони і мають місце на думку відподача-1 при укладанні даного Договору, можуть бути підставою для визнання договору недійсним, але не свідчать про його нікчемність, оскільки саме з цими підставами Закон України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" не пов'язує наслідки у вигляді нікчемності угоди.

Таким чином, суд порушив п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неправильно застосувавши п.7 ч.3 ст.38 даного Закону.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 26.02.2015 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" в особі ОСОБА_5 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_3" у доларах США по особовому рахунку № 5549.

Також 26.02.2015 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" в особі ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №1 до договору №003-03727-260215 від 26.02.2015 року, в якій сторони домовились внести зміни до пункту 1.8 договору.

26.02.2015 року ОСОБА_6 переказав на рахунок позивача №5549, відкритий в ПАТ "Дельта Банк" кошти в сумі 6000 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. №51, яким запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 03.03.2015р. до 02.06.2015.р та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015р. №71 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" по 02.09.2015р. (включно), а рішенням від 03.08.2015р. №147 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" по 02.10.2015 включно.

За наслідками засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПAT "Дельта Банк", оформленого протоколом від 15.09.2015 р., та відповідно до наказу відповідача від 16.09.2015р. №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідачем направлено позивачу лист від 23.09.2015 року №8821/315, яким повідомлено позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №003-03727-260215 від 26.02.2015 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем, згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За висновком суду першої інстанції, відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) №003-03727-260215 від 26.02.2015р., укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки:

- договір №003-03727-260215 від "26" лютого 2015 року було укладено з порушенням вимог постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ ПАТ "Дельта Банк", якою ПАТ "Дельта Банк" віднесений до категорії проблемних із встановленням ряду обмежень в його діяльності, в тому числі, заборону проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб;

- кошти у сумі 6000 дол. США було перераховано на рахунок позивача від іншої фізичної особи, а саме ОСОБА_4 з його особистого рахунку, тобто з порушенням вимог постанови Правління національного банку України від 16.09.2013 року №365 "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" та відбулася з метою дроблення суми вкладу іншої особи для надання такій особі незаконної переваги перед іншими вкладниками банку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI (далі Закон №4452-VI) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює наступні функції, зокрема, веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч.2 ст.27 цього Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Пунктами 3, 4 р.3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 ч.4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Частиною 1 ст.1062 ЦК України визначено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

В п.1.8 договору банківського вкладу, укладеного 26.02.2015р. між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", зазначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Пунктом 2.2. договору встановлено, що із підписанням цього договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

Відповідно до п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради директорів ПАТ "Дельта Банк" протоколом № 14 від 20 березня 2013 року встановлено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

Відповідно до положень постанови Правління Національного Банку України №365 від 16 вересня 2013 року "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" безготівкове перерахування коштів в іноземній валюті дозволяється лише з інших власних рахунків або шляхом внесення грошових коштів у касу банку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи не дозволяється.

Крім того, п.10.19 "Інструкції про відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземних валютах" № 492 від 12.11.2003 року визначено, що на вкладний (депозитний) рахунок зараховуються, зокрема, кошти в іноземній валюті, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.

З наведеного вбачається, що законодавець визначає можливість здійснення зарахування грошових коштів з рахунку іншої особи виключно на індивідуальних умовах, що викладені в договорі, а також те, що обов'язковою умовою чинності договору №003-03727-260215 від 26.02.2015 року банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_3" у доларах США, є зарахування коштів на відкритий депозитний рахунок з власного рахунку позивача або внесення коштів готівкою особисто.

26.02.2015 р. між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем укладена додаткова угода №1 до договору №003-03727-260215 від 26.02.2015 року, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 1.8 статті 1 Договору в наступній редакції: "Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього договору. Виключно для цілей цього Договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений".

Зарахування коштів на рахунок позивача фактично не проводилось, а мало місце перерахування коштів від третьої особи, зокрема, відбулося коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. Крім того, зазначеною постановою встановлено, зокрема, заборону проведення банком будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Наведені обставини свідчать про те, що проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, суперечило рішенню Національного банку України №692Б/Т від 30.10.2014р., про яке посадовим особам ПАТ "Дельта Банк" було відомо.

Отже, незважаючи на обмеження, ПАТ "Дельта Банк" уклав з позивачем договір №003-03727-260215 від 26.02.2015 року, що є порушенням постанови правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року, яка є обовязковою до виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 38 Закону №4452-VI встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 Закону №4452-VI закріплено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, пунктом 7 встановлено випадки нікчемності правочинів, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки виявлені правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, які були укладені між ПАТ "Дельта Банк" та фізичними особами - клієнтами банку, в т.ч. договору, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується протоколом від 15.09.2015 р. комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями AT "Дельта Банк", призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПAT "Дельта Банк" №408 від 29.05.2015 р.

Наказом відповідача від 16.09.2015 р. №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015 року, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI.

Доводи апеляційної скарги щодо необізнаності позивача про наявність постанови НБУ №692/БТ, яка складає банківську таємницю, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявність умислу на укладення нікчемної угоди в обох сторін договору не вимагається законом. До відома працівників банку, уповноважених на укладання договорів, було доведено зміст згаданої постанови, а тому зазначений договір підпадає під ознаки нікчемності, наведені у п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В той же час, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав визначених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З аналізу наведених нормативно-правових актів, можна дійти висновку, що у відповідних випадках правочини (договори) є нікчемними в силу закону.

Так, згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), тобто у такому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Таким чином, вважати грошові кошти власністю позивача немає підстав, адже він її не набув.

З урахуванням того, що спірний правочин укладений під час дії обмеження на здійснення операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з підстав віднесення банку до категорії проблемних постановою НБУ №692Б/Т від 30.10.2014р., яка була обовязкова для виконання, суд апеляційної інстанції вважає, що позивача правомірно не включено до Переліку вкладників та до Реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звязку з визнанням нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) з підстав укладення цього правочину з порушенням публічного порядку, з наданням певних переваг, прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку, а також з метою штучного створення обовязку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати суму вкладу.

Оскільки позивач внаслідок укладання 26.02.2015р. договору банківського вкладу з ПАТ "Дельта Банк" отримує переваги у вигляді гарантованого відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через третіх осіб, колегія суддів доходить висновку про правомірність дій відповідача щодо віднесення вказаного договору банківського вкладу до переліку нікчемних.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та довів суду правомірність своїх дій.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі №804/1928/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко