Справа № 331/769/17
Суддя: Скользнєва Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/331/60/2017
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 січня 2017 року Інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 723863, якою визнано його винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Відповідно до оскаржуваної постанови порушенням є не подача водієм транспортного засобу «ВАЗ-21063», д.н.з АР 5078 ВА, 20 січня 2017 року о 09 годині 20 хвилин в м. Запоріжжі по бульвару Шевченка, навпроти буд. № 35, перед маневруванням попереджувального сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги знаку 9.2 «б» ПДР України.

Під час винесення оскаржуваної постанови інспектором не були взяті до уваги його пояснення щодо обставин справи, не надані докази скоєння ним відповідного адміністративного правопорушення та не було досліджено інших доказів. Позивачу було відмовлено в наданні можливості внести свої заперечення та в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутній його підпис.

На підставі викладеного, просить суд скасувати постанову АР № 723863 інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 від 20 січня 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення по ч.2 ст.122 КпАП України в розмірі 425 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити, додатково зазначив, що обставини, викладені у постанові не відповідають дійсності, оскільки 20 січня 2017 року він дійсно, керуючи автомобілем «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_1, рухався по бул. Шевченка в місті Запоріжжі. Здійснюючи рух по другій полосі, він побачив у дзеркало заднього виду, що до нього на великій швидкості наближається інший автомобіль, який ближнім світлом фар подавав йому сигнал «надати рух», тому з метою недопущення аварійної ситуації та конфліктної ситуації з іншим учасником дорожнього руху перестроївся в перший ряд для руху, тим самим пропустивши наздогоняючий його автомобіль, після чого повернуся знову у другий ряд, оскільки попереду було перехрестя, де він повинен був здійснити поворот ліворуч. При здійснені маневрування попереджувальні сигнали світловим покажчиком повороту відповідного напрямку він здійснював автоматично, оскільки має значний стаж керування транспортними засобами та зазначені дії робить автоматично. Від підписання постанови на місці відмовився, оскільки вважає, що розгляд справи не повинен проходити на місці зупинки, а за юридичною адресою Патрульної поліції в м. Запоріжжі.

Інспектор патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.

Проте, в одному з попередніх судових засідань відповідачем було долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 171-2 ч. 1 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду справи суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п'ять днів.

Частиною ч. 4 ст. 128 КАС України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Приймаючи до уваги пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні наданий стороною відповідача відеозапис, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), КАС України, КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію».

У відповідності до ст.ст.222, 258 283 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі ч. 3ст.122 КУпАП, розглядаються органами Національної поліції із винесенням за результатами такого розгляду постанов без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Баглюк Р.С. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя і має спеціальне звання лейтенант поліції, а тому уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, які вчиняються на території м.Запоріжжя.

Матеріалами справи встановлено, що згідно постанови АР № 723863 про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, ОСОБА_1, 20 січня 2017 року о 09 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21063», д.н.з АР 5078 ВА, по бульвару Шевченка в м. Запоріжжі, навпроти буд. № 35, перед маневруванням не подав попереджувального сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги знаку 9.2 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення постанова посадової особи по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Виходячи з правового змісту цих вимог законодавства, передбачено, що даний позов розглядається в порядку і відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Обов'язок по доведені своїх вимог та заперечень покладається на сторони, які зобов'язані довести ці обставини відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.222 КУпАП (в редакції, чинній на час прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення) органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122, що передбачають стягнення у вигляді штрафу або штрафних балів, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбачено частиною ч.2 ст.122 КУпАП, доказів, в тому числі і автоматичної відео фіксації правопорушення до постанови не додавалося.

На підставі ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем надано суду відеозаписи нагрудних камер, які містять на відповідному носії інформації CD-диску.

Під час огляду в судовому засіданні наданих відповідачем відеозаписів нагрудних камер, які містять на відповідному носії інформації CD-диску, встановлено, що 1 з 3-х записів не відтворюється, а ті записи, що відтворюються містять в собі інформацію щодо процедури оформлення постанови по адміністративній справі.

Таким чином, судом встановлено, що надані відповідачем відеозаписи нагрудних камер, які містять на відповідному носії інформації CD-диску, не доводять та не спростовують викладені обставини, а тому слід вважати, що відповідач обов'язку, покладеного на нього ч. 2 ст. 71 КАС України, не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою штраф в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення,є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративне правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.248 Кодексу України про адміністративне правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення не зібрано достатніх доказів, які б підтверджували, що позивачем були порушенні Правила дорожнього руху України.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності всебічно, повно і обєктивно не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності та не надав належної оцінки безпосередньо поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин, твердження позивача на заперечення факту порушення ним вимог Правил дорожнього руху України заслуговують на увагу.

Доводи, наведені позивачем, знайшли підтвердження під час розгляду справи по суті, дослідженням матеріалів справи, доказами та поясненнями, наданими позивачем, відсутністю доказів з боку відповідача, які б спростовували обставини, зазначені ОСОБА_1, у звязку з чим постанова про адміністративне правопорушення є безпідставною та необґрунтованою, оскільки, відповідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За цих обставин, оскільки відповідачем не зібрано достатньо доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, тому оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід скасувати у звязку із відсутністю в діях позивача складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, ст. ст. 222, 289, 292, 293 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову АР № 723863 інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 від 20 січня 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч.2 ст.122 КпАП України в розмірі 425 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

05.07.2017