Справа № 2а-3902/12/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року № 876/194/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ЛКП «Львівавтодор» (яке є правонаступником Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова (правонаступником є Державна податкова інспекція у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, а в даний час Личаківська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області), яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.10.2009 року № /0/24912/10 та № /0/24913.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що з аналізу п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Положень про Львівське комунальне автотранспортно-дорожнє підприємство № 1339 і районні адміністрації Львівської міської ради, з якими позивач укладав договори з надання послуг механізованого прибирання вулиць, встановлено, що вони не є пов'язаними особами. Також суд зазначив, що позивач не допустив порушень вимог законодавства при формуванні тарифів на вказані послуги, що підтверджується, зокрема, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 року, якою було задоволено позов Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області про скасування рішення від 21.12.2009 року № 332 про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін. Тому, проаналізувавши діюче на момент виникнення спірних правовідносин законодавство та обставини справи, суд дійшов висновку, що твердження податкового органу, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, в звязку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході перевірки позивача за період з 01.01.2008 року до 30.06.2009 року було встановлено, що в цей період він здійснював надання послуг з механізованого прибирання вулиць за цінами, нижчими ніж звичайні ціни на такі послуги, а саме в ціні послуг не враховано суму фактично (понесених) витрат при наданні послуг, серед яких амортизація основних засобів, що використовувались при наданні послуг, заробітна плата працівникам безпосередньо зайнятим на виробництві та інші. У зв'язку з проведенням реалізації зазначених послуг за цінами нижчими ніж звичайні ціни позивачем занижено валовий дохід у сумі 1583827,17 грн. Також апелянт зазначає про здійснення позивачем реалізації вказаних послуг пов'язаним особам, якими є районні адміністрації Львівської міської ради, а тому вартість таких послуг має бути визначена за методом «витрати плюс» (витратний), за яким ціна визначається як сума фактичних (понесених) витрат та звичайного для даного виду діяльності прибутку. Встановлення факту реалізації послуг за цінами нижчими за звичайні стало підставою для розрахунку зобов'язання з податку на додану вартість, виходячи з рівня звичайних цін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 21.09.2009 року до 09.10.2009 року працівники Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова провели планову виїзну документальну перевірку Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року до 30.06.2009 року, за результатами якої був складений акт від 14.10.2009 року № 409/23-2/05523814.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: пп. пп. 1.20.5-1, 1.20.9 п. 1.20, п. 1.32 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на суму 159 401,00 грн., у тому числі за ІІІ квартал 2008 року на 143664,00 грн. і за ІІ квартал 2009 року на 15737,00 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за І півріччя 2008 року на 98638,00 грн. і за І півріччя 2009 року на 946227,0 грн.; п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на 31288,00 грн. та зменшення значення рядка 26 декларації з податку на додану вартість за червень 2009 року на 249946,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Державна податкова інспекція у Личаківському районі міста Львова прийняла податкові повідомлення-рішення від 23.10.2009 року № /0/24913, яким ЛКП «Львівавтодор» визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 234380,40 грн., в тому числі 159401,00 грн. за основним платежем і 74979,40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № /0/24912/10, яким ЛКП «Львівавтодор» визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 46932,00 грн., в тому числі 31288,00 грн. за основним платежем і 15644,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Щодо тверджень відповідача про те, що ЛКП «Львівавтодор» є повязаною особою з районними адміністраціями Львівської міської ради в розумінні п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) пов'язаною особою є особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини); посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї. Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного фонду платника податку.

Згідно з пп. пп. 7.4.1, 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 цього Закону з метою оподаткування дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менше за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу. При цьому витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи визначаються виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» система місцевого самоврядування включає, зокрема, територіальну громаду, сільську, селищну, міську раду, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Галицька, Личаківська, Залізнична, Франківська та Шевченківська районні адміністрації є виконавчими органами Львівської міської ради, що визначено в Положеннях про районні адміністрації, затверджених Львівською міською радою, які є аналогічними щодо всіх районних адміністрацій м. Львова. Також даними Положеннями встановлено, що найвищою посадовою особою районної адміністрації є голова районної адміністрації, який здійснює управління районною адміністрацією, виступає від її імені та несе персональну відповідальність за виконання завдань районної адміністрації. До повноваження районних адміністрацій у сфері житлово-комунального господарства належать, зокрема, забезпечення благоустрою району та залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Статутом Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що Підприємство підпорядковане та підзвітне Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Також даним Статутом було передбачено, що Підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями у межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями держави, Власника та Уповноваженого органу. Держава, Власник, Уповноважений орган не несуть відповідальності за зобов'язаннями Підприємства. Підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки. Відносини Підприємства з іншими підприємствами та організаціями і громадянами у сферах виробничої діяльності здійснюються на основі договорів.

Проаналізувавши наведені вище пункти Статуту Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 та Положень про районні адміністрації Львівської міської ради в контексті критеріїв, передбачених п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дане Підприємство і районні адміністрації, між якими укладалися договори з надання послуг механізованого прибирання вулиць, не є пов'язаними особами в розумінні зазначеної норми Закону, оскільки щодо них відсутні будь-які з критеріїв та ознак повязаних осіб, визначених вказаною нормою. Отже, норми п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо оподаткування доходу, отриманого платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам до позивача у спірному випадку не повинні застосовуватись.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем вимог законодавства при формуванні тарифів на послуги з механізованого прибирання вулиць у спірному періоді колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (Закону від 03.12.1990 року № 507-ХІІ, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) було встановлено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Пунктом 1. Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.06.2006 року № 661 «Про граничний рівень рентабельності» був встановлений граничний рівень рентабельності під час формування цін (калькуляцій) і тарифів на послуги, що надаються підприємствами і організаціями, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Наказами Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 01.07.2008 року № 332 та від 10.11.2008 року № 594 «Про тарифи на послуги з механізованого прибирання» Львівському комунальному автотранспортно-дорожньому підприємству № 1339 було встановлено тарифи на механізоване прибирання вулиць м. Львова (з врахуванням податку на додану вартість) за 1 маш./год.

А факт надання послуг з механізованого прибирання вулиць м. Львова згідно встановленої ціни підтверджується розрахунком, затвердженим директором Підприємства.

Тобто вартість тарифів на послуги з механізованого прибирання вулиць м. Львова формувалась позивачем з дотриманням зазначених вище нормативних актів Львівської міської ради та Департаменту житлового господарства та інфраструктури, які є обовязковими для нього, отже, формування позивачем даних тарифів відбувалось з дотриманням вимог законодавства.

Також ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» було передбачено, що державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому в сфері дії вільних цін контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог антимонопольного законодавства. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України.

Як встановив суд, в період з 12.10.2009 року до 15.12.2009 року працівники Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області провели планову перевірку Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 щодо дотримання державної дисципліни цін комунальними підприємствами, що надають послуги з організації благоустрою населених пунктів за період діяльності 2007-2009 років, за результатами якої був складений акт від 15.12.2009 року № 000564.

В даному акті зафіксовані висновки перевіряючих про порушення Підприємством порядку формування та застосування тарифів на послуги з благоустрою (чергування спецтехніки) внаслідок завищення граничного рівня рентабельності в період з 24.12.2008 року до 01.12.2009 року, що призвело до порушення рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.06.2006 року № 661 «Про граничний рівень рентабельності» та отримання необґрунтованої виручки в розмірі 262602,36 грн.

На підставі вказаного акта Державна інспекція з контролю за цінами у Львівській області винесла рішення від 21.12.2009 року № 332 про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, яким застосувала до Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 санкції у вигляді вилучення до бюджету 787807,08 грн. (у трикратному розмірі необґрунтовано отриманої виручки).

Однак постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 року, у справі № 2а-3719/10/1370, які набрали законної сили, було задоволено позов Львівського комунального автотранспортно-дорожнього підприємства № 1339 до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області, третя особа Львівська міська рада, та скасовано зазначене вище рішення від 21.12.2009 року № 332 про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Під час розгляду даної справи суд дійшов висновку, зокрема, що при формуванні Львівським комунальним автотранспортно-дорожнім підприємством № 1339 тарифів на чергування по механізованому прибиранню спецтехнікою позивач правомірно врахував витрати нарахування на амортизацію машин, фонд оплати праці ремонтних та допоміжних працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що твердження відповідача, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та не підтверджуються наданими сторонами доказами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у справі № 2а-3902/12/1370 за позовом Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 13.07.2017 року