Справа № 803/926/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 липня 2017 року м. Київ К/800/22249/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Філіпчука Петра Васильовича - начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області Філіпчука П. В. від 04 січня 2013 року № 2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_2», поновити її на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення та завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 04 січня 2013 року №2-о «Про припинення державної служби ОСОБА_2». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку з 04 січня 2013 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2013р. по 21.06.2013р. в сумі 11 859 (одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 54 копійки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не доведено факт порушення позивачкою Присяги державного службовця, зокрема, що ОСОБА_2 як державний службовець скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка в грудні 1994 року прийняла Присягу державного службовця та працювала у Волинському обласному відділі Пенсійного фонду України. 01 липня 2002 року ОСОБА_2 була призначена начальником управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 2-о від 04 січня 2013 року припинено державну службу ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 6 ст.30 Закону України "Про державну службу" (порушення Присяги державного службовця).

Підставою для звільнення ОСОБА_2 стали результати комплексного аудиту в управлінні Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2012 року, за наслідками якого встановлено, що ОСОБА_2 не сумлінно виконувала посадові обов'язки, передбачені Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 8-2 від 30 квітня 2002 року (з наступними змінами), що призвело до порушення конституційних прав громадян, завдання збитків бюджету Пенсійного фонду України, послаблення авторитету державного органу та перешкоджало нормальному функціонуванню державного органу, виконанню завдань та доручень органів влади.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

У ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну службу» наведено текст Присяги державного службовця такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

За таких обставин, коли відповідачем не доведено факт порушення позивачкою Присяги державного службовця, зокрема, що вона як державний службовець скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків, крім того, відповідачем не мотивовано неможливість застосування до позивачки як державного службовця дисциплінарних стягнень аж до звільнення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуваний наказ про припинення перебування на державній службі ОСОБА_2 на підставі п. 6 ст.30 Закону України "Про державну службу" є протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги - частковому задоволенню.

У касаційній скарзі Філіпчук Петро Васильович - начальник Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не досліджувались питання про винність посадових осіб причетних до звільнення ОСОБА_2

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ознак необґрунтованого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в касаційній скарзі не зазначено та викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Крім того, доводи та зміст касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування рішень.

Також, аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2013 року у справі №21-403а12.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Філіпчука Петра Васильовича - начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка