Справа № 810/5843/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Справа № 810/5843/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корнелія» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корнелія» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № 000030/1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.11.2011 р. та 22.10.2012 р. між ТОВ «Корнелія» (Покупець) та фірмою «Lirta Investment (UK) Limited» (Продавець) було укладено контракти №№ LIR/К2511, LIR/K2210-М предметом яких є поставка нафтопродуктів.

В умовах зазначених контрактів сторони передбачили, що ціна товару повинна бути ними узгоджена та вказується в інвойсі та/або Додатку на кожну поставку.

15.06.2012 р. ТОВ «Корнелія» та «Lirta Investment (UK) Limited» уклали додаток № 48 до контракту від 25.11.2011 р. № LIR/К2511, відповідно до якого ціна товару розраховується як середнє арифметичне середніх котирувань, що публікуються «Platts European MarketScan» під знаком «FOB Med (Italy)» по позиції «Gasoil 0,1» за червень 2012 року мінус знижка у розмірі 4,00 дол. США, а також зазначено, що остаточна ціна товару вказується у доповненні, яке оформлюється Продавцем і підписується сторонами протягом 15 робочих днів після відвантаження товару за цим додатком.

Пунктом 5 Додатку № 48 сторонами погоджено попередню ціну товару у розмірі 990,00 дол. США за метричну тонну.

25.06.2012 р. Продавець надіслав ТОВ «Корнелія» проформу-інвойс № LIR/К2511-48-1, відповідно до якої ціна за тонну товару становить 990 дол. США.

26.06.2012 р. позивачем до митного органу було подано тимчасову митну декларацію № 100180005/2012/304540, в якій до митного оформлення пред'явлено товар: дизельне паливо Л-0,05-62 у кількості 2500,000 т. на загальну суму, розраховану за ціною договору, 19781437,50 дол. США, тобто 990 дол. США за одну тонну.

04.07.2012 р. ТОВ «Корнелія» та «Lirta Investment (UK) Limited» підписали доповнення № 1 до Додатку № 48, відповідно до якого внесено зміни до п. 4 Додатку № 48 та викладено його у новій редакції: остаточну ціну на товар встановлено в розмірі 730 дол. США за тонну.

05.07. 2012 р. позивачем до митного органу подано додаткову митну декларацію № 100240005/2012/304542, в якій митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) у розмірі 14586312,50 дол. США, тобто 730 дол. США за одну тонну.

12.11.2012 р., 13.11.2012 р., 14.11.2012 р., 15.11.2012 р., 16.11.2012 р., 19.11.2012 р., ТОВ «Корнелія» та «Lirta Investment (UK) Limited» уклали додатки №№ 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 до контракту від 22.10.2012 р. № LIR/K2210-М, відповідно до яких остаточна ціна товару розраховується як середнє арифметичне середніх котирувань, що публікуються «Platts European MarketScan» під знаком «FOB Med (Italy)» по позиції «Gasoil 0,1» за жовтень 2012 року плюс премія у розмірі 40,00 дол. США, та вказується в доповненні, яке оформлюється Продавцем і підписується сторонами протягом 15-ти робочих днів після відвантаження товару за цим додатком.

У зазначених Додатках сторонами погоджено попередню ціну товару у розмірі 950,00 дол. США за метричну тонну.

28.11.2012 р. та 29.11.2012 р. Продавець надіслав ТОВ «Корнелія» проформи-інвойс №№ LIR/К2210-М-10-1, LIR/К2210-М-11-1, LIR/К2210-М-12-1, LIR/К2210-М-13-1, LIR/К2210-М-14-1, LIR/К2210-М-15-1, LIR/К2210-М-16-1, відповідно до яких ціна за тонну товару становить 950 дол. США.

30.11.2012 р. позивачем до митного органу подано тимчасову митні декларації №№100180005/2012/304596, 100180005/2012/304595, 100180005/2012/304597, 100180005/2012/304598, 100180005/2012/304599, 100180005/2012/304600, 100180005/2012/304601, в яких до митного оформлення пред'явлено товар: дизельне паливо Л-0,05-62 за ціною 950 дол. США за одну тонну.

14.12.2012 р. ТОВ «Корнелія» та «Lirta Investment (UK) Limited» підписали відповідні доповнення № 1 до Додатків №№ 10-16 якими встановлено остаточну ціну на товар у розмірі 860 дол. США за тонну.

27.12.2012 р, позивачем до митного органу подано додаткові митні декларації №№ 100240005/2012/304605, 100240005/2012/304606, 100240005/2012/304607, 100240005/2012/304608, 100240005/2012/304609, 100240005/2012/304610, 100240005/2012/304611, в яких митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) у розмірі 1422371,20 дол. США, тобто 860 дол. США за одну тонну.

У період з 02.07.2014 р. по 12.08.2014 р. ГУ Міндоходів у Київській області на підставі п. 3 ст. 345, ст. 346 Митного кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання ТОВ «Корнелія» законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2012 р. по 01.07.2014 р., за результатами якої складено акт від 27.08.2014 р. № 0022/4/10-36-22-02/20582375.

Згідно висновків зазначеного акту перевірки відповідачем, зокрема встановлено, що зміна умов контрактів є документально не підтвердженою та недостовірною, оскільки такі зміни умов контракту не відповідають рівню цін на світовому ринку нафтопродуктів, а також, що встановлена у доповненнях до Додатків фіксована ціна не має жодних обґрунтувань, документальних підтверджень та визначених методів обчислення, що призвело до заниження ПДВ на 1776626,11 грн.

На підставі акту від 27.08.2014 р. № 0022/4/10-36-22-02/20582375 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.09.2014 р № 000030/22-08, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3139415,71 грн., у тому числі за основним платежем - 2511530,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 627882,74 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному досудовому порядку.

Рішенням ДФС України від 03.12.2014р. № 7966/6-99-99-10-01-06-15 скаргу позивача було задоволено частково, а саме: суму податкового зобов'язання з ПДВ відповідно до податкового повідомлення-рішення від 17.09.2014 №000030/22-08 зменшено на суму ПДВ та штрафної санкції, нарахованої у зв'язку із коригуванням митної вартості товарів за митними деклараціями, зазначеними у додатку 4, тобто по операціям позивача з поставки нафтопродуктів з РФ, які не є предмето даного спору і до податкових зобов'язань за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням не увійшли.

На підставі вказаного рішення ДФС України відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. №000030/1, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 2712452,03 грн., у тому числі за основним платежем - 2169961,63 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 542490,40 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що документами, поданими позивачем митному органу, підтверджується заявлена митна вартість товару, а відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей та не доведено правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Законами України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 р. № 959-XII (далі - Закон № 959-XII), «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 р. № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.ст. 179, 189, 190 ГК України у редакції, чинній на момент виникнення між позивачем і його контрагентом спірних правовідносин з визначення ціни імпортованого товару, було передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно зі ст. 14 Закону № 5007-VI під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними суб'єктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.

Статтею 5 Закону № 959-XII передбачено, що втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

У ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для невизнання контролюючим органом задекларованої суб'єктом господарювання ціни товару є відсутність відповідних документів, які її підтверджують, та наявність об'єктивних достовірних обставин, що спростовують заявлену митну вартість.

Виходячи з цього, колегія суддів зазначає, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем здійснювався імпорт дизельного палива Л-0,05-62 на підставі додатків до контрактів від 25.11.2011 р. № LIR/К2511 та від 22.10.2012 р. № LIR/K2210-М, в яких було визначено попередню ціну за товар, а додатками №№ 48, 10-16 до вказаних контрактів передбачено, що остаточна ціна за товар базується на значенні котирувань цін на товар у відповідному періоді, що публікуються «Platts European MarketScan», і має бути вказана у доповненні, яке підписується впродовж 15-ти днів після відвантаження.

Водночас, у доповненнях до вказаних додатків сторони вирішили відійти від встановленого раніше порядку визначення ціни та домовились про фіксовані ціни на товар у розмірі 730,00 дол. США - за поставкою на підставі додатку № 48 до контракту від 25.11.2011 р. № LIR/2511 та 860,00 дол. США - за поставками на підставі додатків 10-16 до контракту від 22.10.2012 р. № LIR/К2210-М.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вартість товару, на яку посилається апелянт, тобто у розмірі 990 і 950 дол. США, з урахуванням знижки, була зазначена позивачем у тимчасових митних деклараціях, як таке прямо передбачено ст. 260 МК України, а остаточна вартість, яка визначена з урахуванням вищевказаних додатків і доповнень до них та фактично була сплачена за товар позивачем, в остаточних митних деклараціях і підтверджена відповідними первинними документами.

Крім того, судова колегія також відзначає й те, що позивачем обґрунтовано доцільність перегляду продавцем порядку визначення ціни товару та її зниження, а саме: зміна кон'юктури ринку та погодні умови.

Доводи апелянта про те, що у відповідності до умов контрактів та додатків до них ціна повинна була визначатися за котируваннями, опублікованими «Platts European MarketScan», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наведених вище положень ГК України та Законів №№ 5007-VI, 959-ХІІ вбачається, що погодження умов договору, зокрема й ціни товару, є правом сторін і належить до їх власного господарчого відання.

При цьому, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов'язок сторін застосовувати конкретні біржові котирування при визначенні умов договору.

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, апелянтом не доведено, що при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ним досліджувалися світові ціни на імпортовані нафтопродукти як за даними агентства «Platts European MarketScan», так і за даними інших агентств чи біржових організацій, а натомість вбачається, що контролюючий орган застосував роздруківки котирувань цін на нафтопродукти, які не містять жодних реквізитів, шо дозволяли б їх ідентифікувати та встановити достовірність наведених у них значень.

Водночас, будь-який розрахунок митної вартості повинен ґрунтуватись виключно на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Більш того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 р. у відповідача було витребувано додаткові докази у справі, зокрема докази заниження ТОВ «Корнелія» митної вартості товару, що ввозився на підставі контрактів від 25.11.2011 р., 22.10.2012 р. №№ LIR/К2511, LIR/K2210-М, укладених з фірмою «Lirta Investment (UK) Limited», зокрема докази, які б підтверджували або спростовували факт ввезення у такий самий період часу аналогічного товару цього ж товаровиробника за іншою митною вартістю.

Однак, відповідачем витребуваних доказів суду не надано.

При цьому, клопотання представника відповідача від 12.07.2017 р. про продовження строку для виконання вказаної ухвали суду є не обґрунтованим, оскільки, відповідно до матеріалів справи копія даного судового рішення була отримана відповідачем 26.06.2017 р. /Т.2 а.с.111/, строк для її виконання був встановлений судом до 05.07.2017 р. /Т.2 а.с.107/, однак з доданої представником відповідача копії службової записки вбачається, що в межах визначеного судом строку ним не було вжито жодних заходів для виконання вимог суду та покладених на нього обов'язків, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення, а лише 07.07.2017 р. складено службову записку, яка, окрім іншого, не містить жодних відомостей про її направлення (передання) адресату та отримання ним.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України», в якому Суд зазначив, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

З огляду на викладене, у даному випадку відсутні достатні та необіхдін правові підстави для задоволення вищевказаного клопотання представника відповідача.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 12 липня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Кобаль М.І.