Справа № 815/5236/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5236/16

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є., Нехожиної О.О.,

позивача/апелянта ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, у якому просив суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (із моменту створення), що знайшли своє вираження в ухиленні від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до імперативних положень ч. 7 ст. 376 ЦК України; 2) зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подати адміністративний позов про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до імперативних положень ч. 7 ст. 376 ЦК України одразу після вступу рішення в закону силу; 3) зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вчинити дії по притягненню до правової відповідальності посадових осіб, що спричинили тривалу бездіяльність органу державної влади, яка знайшла своє вираження в ухиленні від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; 4) зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомити суд про виконання рішення шляхом подання відповідного звіту.

В обґрунтування позову зазначено, що у АДРЕСА_1 здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці, не призначеній для цієї мети. Отже, на земельній ділянці, цільовим призначенням якої є: «для індивідуального садибного житлового будинку» здійснено самочинне будівництво. 10.07.2013 року забудовником були отримані Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, якими дозволялась «реконструкція житлового будинку з розширенням та збільшенням поверховості» за умовами збереження функціонального призначення земельної ділянки - «зона індивідуальної житлової та садибної забудови». На підтвердження того, що об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1, є самочинно збудованим, позивач також зазначив про істотні відхилення між проектними та фактичними параметрами об'єкту будівництва, а саме поверховість будинку: відповідно до містобудівних вимог 3 поверхи з мансардою, висотою до 15 метри, тоді як фактично збудовано 4 поверхи з мансардою, висотою понад 18 метрів; площа забудови: відповідно до містобудівних вимог 387, 5 кв.м., фактично - 464, 8 кв.м.; загальна площа: відповідно до містобудівних вимог 1195, 9 кв.м., фактично - 1949,0 кв.м.; будівельний об'єм: відповідно до містобудівних вимог 5052, 6 куб.м., фактично - 8000,0 куб.м. Також позивачем вказано, що за адміністративним позовом суміжних землекористувачів, одним із яких є позивач, судом скасовано реєстрацію декларацій «Про початок виконання будівельних робіт» та «Про готовність об'єкта до експлуатації» за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що згідно вимог п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 року, експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється, а відповідно до вимог ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою його адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач Державна архітектурно-будівельна інспекція України надіслала до апеляційного суду заперечення, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивача/апелянта ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у липні 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, правонаступником якої є Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про зобов'язання знести самовільно збудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року (справа №520/9778/13-ц), залишеною без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, провадження в порядку цивільного судочинства у справі за позовом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про зобов'язання знести самовільно збудований житловий будинок, закрито, у зв'язку із тим, що відносини між сторонами є публічно-правовими, отже зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства (Т. 1 а.с. 47-55).

Після закриття провадження у справі про знесення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, позивач неодноразово звертався до органів, які здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль (Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради) про вжиття заходів щодо звернення до суду з адміністративним позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до імперативних положень ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Так, 15 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до першого заступника начальника ДАБІ України щодо надання доручення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області провести перевірку декларації «Про готовність об'єкта до експлуатації» на достовірність наведених даних щодо об'єкту за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 77-78).

На вказане звернення ДАБІ України надано відповідь від 30 березня 2016 року та повідомлено, що перевірка достовірності даних декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, від 26 березня 2014 року №ІV 65 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 24 липня 2014 року №ІV 89 неможлива, оскільки реєстрацію вказаних декларацій скасовано (Т. 1 а.с. 79-80).

Листами від 07 та 28 квітня 2016 року ДАБІ України на звернення ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_1, також надано відповіді про те, що перевірка достовірності даних декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, від 26 березня 2014 року № ІV 65 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 24 липня 2014 року № ІV 89 неможлива, оскільки реєстрацію вказаних декларацій скасовано (Т. 1 а.с. 89-90).

08 липня 2016 року у відповіді ДАБІ України про розгляд звернення ОСОБА_1 стосовно подання позову до суду про знесення самочинно збудованого об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, заявнику повідомлено про те, що відповідно до вимог статті 376 Цивільного кодексу України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Також в листі зазначено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси вже розглядається справа №520/2157/16-ц про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, в якій Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області залучена третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у зв'язку із чим Департаменту наголошено про необхідність участі у судових засіданнях по розгляду даної справи (Т. 1 а.с. 91).

21 липня 2016 року позивач - ОСОБА_1 разом з іншими мешканцями АДРЕСА_1 звернулись до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з колективним зверненням про вжиття заходів щодо подання адміністративного позову про знесення самочинно збудованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 56-58).

На вказане звернення Державна архітектурно-будівельна інспекція України надала відповідь від 11 серпня 2016 року №40-703-(90-9)/7931, якою стосовно звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об'єкту повідомила, що згідно пункту 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Також у відповіді зазначено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси вже розглядається справа про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, в якій Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області залучена третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Отже, пославшись на приписи п. 3 ч. 1 ст. 155 КАС України, відповідного до якого суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ДАБІ наголосила про неможливість звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об'єкту (Т. 1 а.с. 59).

07 вересня 2016 року гр. ОСОБА_1 надано відповідь Виконавчого комітету Одеської міської ради про те, що повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва, збудованого на земельній ділянці, що знаходиться у приватній власності, наділені органи державного архітектурно-будівельного контролю, що унеможливлює подання такого позову Одеською міською радою (а.с. 60).

26 жовтня 2016 року до начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулись з колективним зверненням мешканці АДРЕСА_1, серед яких й позивач ОСОБА_1, у якому просили, зокрема, вжити заходи щодо подання адміністративного позову про знесення об'єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 195-196).

У відповідь Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом від 22 листопада 2016 року повідомило про те, що завданням Управління є здійснення на території м. Одеси відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності. Управління не може впливати на Управління архітектури та містобудування ОМР щодо здійснення ним своїх повноважень (Т. 1 а.с. 194).

Однак, позивач з отриманими відповідями категорично не погоджується, вважає, що таким чином відповідачі - Державна архітектурно-будівельна інспекція України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради протиправно, всупереч вимог ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ухиляються від реалізації наданих їм повноважень щодо звернення до суду з адміністративним позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

У свою чергу відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України у своїх запереченнях на позов зазначає про відсутність підстав для застосування приписів ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» для звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва, у зв'язку з відсутністю на даний час належним чином встановлених та доведених даних про те, що при здійсненні будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 були порушені суспільні інтереси або права інших осіб, що порушення будівельних норм і правил мали істотний характер та що такі порушення не можуть бути усунуті шляхом перебудови.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання поведінки відповідачів у спірних правовідносинах протиправною бездіяльністю.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року №687-XIV, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

У відповідності з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

В статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено органи, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме. Управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 р. №294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція).

Рішенням Одеської міської ради від 27.04.2016 року №579-VII затверджено Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відповідно до якого Управління є виконавчим органом Одеської міської ради та створено відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність» та інших нормативно-правових актів з метою здійснення архітектурно-будівельного контролю на території м. Одеси.

За приписами пункту 6 Положення про Управління, Управління підзвітне і підконтрольне Одеській міській раді, а з питань здійснення повноважень, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», є підконтрольним Державній архітектурно-будівельній інспекції України.

Згідно з п. 9 Положення про Управління, основними завданнями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є здійснення на території м. Одеси відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності.

Отже, відповідачі по справі - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є органом державного архітектурно-будівельного контролю, а Державна архітектурно-будівельна інспекція України - органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок №553).

Згідно з п. 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з пунктами 16, 17 Порядку №553, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Так само за приписами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що органу державного архітектурно-будівельного контролю надано можливість здійснювати контроль у разі виявлення факту самочинного будівництва. У ході здійснення такого контролю посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, серед іншого, мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункт 3 частини 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач обґрунтовує свій позов наявністю передбачених ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підстав для звернення до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, для вирішення даного спору з'ясуванню підлягає питання щодо наявності підстав/передумов для звернення відповідачів до адміністративного суду з позовом про знесення об'єкту будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Вказаними підставами є наявність в об'єкті будівництва ознак самочинного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Нормами чинного законодавства передбачено, що для прийняття рішення про знесення об'єкта будівництва слід обов'язково встановити наявність умов, передбачених ст. 376 Цивільного кодексу України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення перебудови об'єкта з метою усунення порушень або відмова особи від її проведення.

При цьому, знесення самочинно збудованого об'єкту можливе лише за рішенням суду як крайній захід, коли використано всі передбачені законодавством заходи.

Питання ж наявності підстав для знесення самочинно збудованого об'єкта, як і можливості усунення порушень у інший спосіб вирішуються судом у ході розгляду справи за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю про знесення самочинно збудованого об'єкта.

Зазначене вище узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 жовтня 2016 року у справі № 21-1609а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання Державної архітектурно-будівельної інспекції України та/або Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подати адміністративний позов про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до імперативних положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, оскільки встановлення наявності підстав для знесення об'єкта будівництва, як самочинного, не є предметом доказування у даній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції вірно зазначено, що вжиття заходів, які становлять зміст державного архітектурно-будівельного контролю, є компетенцією органів державного архітектурно-будівельного контролю, які повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. У порядку адміністративного судочинства суд не може зобов'язувати їх реалізувати надані їм владні управлінські функції, якщо за своїм змістом і спрямуванням такий спосіб не має на меті та/або не призначений для захисту саме порушених прав особи у правовідносинах, що виникли у зв'язку зі здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги щодо визнання бездіяльності Державної архітектурно-будівельної інспекції України стосовно ухилення від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що бездіяльність - це певна форма поведінки, яка полягає у невиконанні дій, пасивність поведінки. Якщо пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень має негативний вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, то така бездіяльність є протиправною.

Натомість, у правовідносинах, що склались між позивачем та ДАБІ України щодо знесення будівництва за адресою: АДРЕСА_1, відсутні підстави вважати поведінку відповідача бездіяльністю, оскільки з матеріалів справи вбачається та позивач обізнаний про те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області виступає третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у справі про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Одеси (справа №520/2157/16ц) (Т. 1 а.с. 208).

Отже, підстави для визнання поведінки Державної архітектурно-будівельної інспекції України у спірних правовідносинах протиправною бездіяльністю відсутні, з чим погоджується апеляційний суд.

Також судом першої інтонації вірно відмовлено задоволенні аналогічних позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з підстав відсутності передумов для звернення до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва, оскільки з боку Управління державний архітектурно-будівельний контроль на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1, у вигляді проведення планових та позапланових перевірок, не здійснювався.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вчинити дії по притягненню до правової відповідальності посадових осіб, що спричинили тривалу бездіяльність органу державної влади, яка знайшла своє вираження в ухиленні від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ця вимога є похідною від вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, у задоволенні яких суд відмовив.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов