Справа № 500/1928/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 500/1928/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним рішення відповідача №4 від 13.01.2017р. про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком та зобов'язання УПФУ здійснити запити згідно записів трудової книжки для отримання довідок про заробітну плату, що враховується для обчислення пенсії, довідок про реорганізацію (перенайменування) підприємств, призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 08.12.2016р., як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Позов обґрунтовував тим, що він є громадянином України, який виїхав на постійне проживання до держави Ізраїль. Однак, при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, останнім йому відмовлено у такому призначенні з посиланням на те, що пенсія виплачується лише громадянам України за наявності паспорта, документа, який засвідчує фактичне проживання на території України або посвідки на постійне проживання. Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначає, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що підтверджує громадянство України, відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство». Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи чи її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами України чи міжнародними договорами, або підставами для їх обмеження.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2017р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області №4 від 13.01.2017р. про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. Зобов'язано УПФУ призначити, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 08.12.2016р. згідно поданої заяви від 08.12.2016р. у розмірі, передбаченому законодавством України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з не повним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління ПФУ за їх місцем проживання (реєстрації), тоді як ОСОБА_1 ще в 1997 році знятий з реєстрації за адресою: м.Ізмаїл, вул.Гоголя, 81.

Також, апелянт посилається на те, що призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, здійснюється згідно з пенсійним законодавством України, а також міжнародних договорів, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Міжнародний договір з державою Ізраїль на даний час не укладено, а тому призначити позивачу пенсію за віком немає законних підстав.

Справу розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.8 ст.183-2, п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином України, який до 1997 року проживав та працював на території України та трудовий стаж якого становить 33 років 10 місяців 14 днів.

У 1997 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де проживає на даний час (АДРЕСА_1) та перебуває на консульському обліку посольства України.

08.12.2017р. ОСОБА_1, через свого представника по нотаріальній довіреності, звернувся до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

До заяви позивачем додано: копію закордонного паспорту серії НОМЕР_1 від 25.09.1997р., копію довідки від 29.11.2016р., копію трудової книжки НОМЕР_2 від 28.06.1963р., довідку про заробітну плату №03/38-459 від 09.07.2013р., нотаріальну посвідчену копію довіреності та копію паспорту представника.

Рішенням Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області №4 від 13.01.2017р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на те, що відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, пенсія виплачується лише громадянам України за наявності паспорта громадянина України, документа, який засвідчує фактичне проживання на території України або посвідки на постійне проживання, у якій громадянство зазначено «Україна». Зазначено, що на підставі будь-яких інших документів призначити та виплачувати пенсію правових підстав не має.

Не погоджуючись з вказаною відмовою ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1, дійшов висновку, що підстави для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком, зазначені в рішенні Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області №4 від 13.01.2017р., є необґрунтованими, оскільки позивач, який на даний час проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом, та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами у встановленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії стаж.

Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, на час звернення до УПФУ його вік складав 71 років, страховий стаж складає 33 роки 10 місяців 14 днів, а тому він набув право на призначення йому пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, серед іншого, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку №22-1)

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.

Апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 є громадянином України, постійне місце проживання якого є держава Ізраїль.

А відтак, позивач, як громадянин України, має право на звернення до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Щодо посилання УПФУ про ненадання ОСОБА_1 документів, що підтверджують місце її проживання (реєстрації) в Україні, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області посилається на те, що заява про призначення пенсії за віком має бути подана особисто ОСОБА_1 або його законним представником, тоді як представник по довіреності не уповноважений на подання такої заяви.

Колегія суддів не бере до уваги такі доводи апелянта, оскільки частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Видана ОСОБА_1 довіреність передбачає вчинення представником всіх необхідних дій в УПФУ для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержання належної Довірителю пенсії; довіреність засвідчена нотаріально, недійсною не визнавалася, не відкликалася та в судовому порядку не скасовувалася.

Більше того, на вказану обставину Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області не посилалося в рішенні №4 від 13.01.2017р.

Безпідставними, також, апеляційний суд вважає посилання апелянта на відсутність міжнародного договору з державою Ізраїль, який би регулював відносини у сфері пенсійного забезпечення, оскільки право громадянина на виплату пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.