Справа № 42134/09/2070
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2010 р. № 2а-42134/09/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання - Макогон Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області
про визнання нечинним повідомлень-рішень № /0 від 31.03.2009 року та № /0 від 31.03.2009 року , -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся з позовною заявою субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, в якому просив визнати нечинними повідомлення-рішення ДПІ у Зміївському районі Харківської області № /0 від 31.03.2009 року та № /0 від 31.03.2009 року. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що складено акт. Перевіркою виявлені порушення ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», п. 7.1 ст. 7, п.п. 9.12.1 п. 91.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV, ст.. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про прибутковий податок з громадян», в результаті заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за ІІІ квартал 2006 року на суму 7095, 54 грн., а також порушення п. 7.2. Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Міністерства ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року № 162/379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 року № 544/3837, в результаті неподання розрахунків збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року. На підставі акту перевірки начальником ДПІ у Зміївському районі Харківської області винесені податкові повідомлення-рішення № /0 та № /0 від 31.03.2009 року про донарахування сум податкових зобовязань. Позивач не погодився з зазначеними рішеннями, зазначивши, що згідно п. 2 Указу доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включається до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань платника податку. У разі порушення вимог, встановлених ст. 1 Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), у відповідності до п. 5 Указу, що і було виконано позивачем. Щодо збору за забруднення навколишнього природного середовища, в оскаржуваному повідомленні-рішенні відсутнє посилання на пункт, статтю податкового або іншого законодавства, порушення яких встановлено при перевірці позивача, та відповідно до яких позивачем зроблено розрахунок або перерахунок податкових зобовязань. Крім того, позивач зазначив, що згідно п. 7.1 Інструкції № 162 обовязок подавати розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища покладений на платників цього збору, а позивач не є платником збору, оскільки не здійснював виробничу діяльність, не утворював та не розміщував будь-яких забруднюючих речовин або відходів, не проводив випробувань комплектуючих частин. Незрозуміло, виходячи з яких даних відповідачем зроблено висновок про утворення позивачем при здійсненні діяльності твердих побутових відходів четвертого класу небезпеки, оскільки позивачем використовується складське приміщення для тимчасового розміщення непродовольчих товарів, з моменту їх покупки та до моменту їх подальшої реалізації. Крім того, договір користування приміщенням, на який відповідач посилається в акті, укладено позивачем 22.01.2007 року, а донарахування збору за забруднення навколишнього середовища проведено відповідачем за період з 1 квартал 2006 року по 4 кв. 2008 року. Позивач посилався на те, що само по собі використання складського приміщення не є джерелом викидів або/та скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та місцем утворення або/та розміщення відходів, через що у нього не виникає обовязку надавати щоквартальні розрахунки цього збору, нарахування штрафу за неподання таких розрахунків є неправомірним. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., а також державне мито у сумі 3 грн. 40 коп.

Відповідач заперечував проти позову, від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення, які обґрунтував тим, що субєкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, отримує доходи при умовах, що відрізняються від встановлених Указом для застосування спрощеної системи оподаткування, то сума такого перевищення належить оподаткуванню в порядку, встановленому розділом ІV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Оскільки в ході проведення перевірки відповідача встановлено отримання доходів при умовах, що відрізняються від встановлених Указом для застосування спрощеної системи оподаткування, у ІІІ кварталі 2006 року в сумі 184 173 грн., оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягає дохід позивача, отриманий в періоді з 30.08.2006 року по 30.09.2006 року. Сума нарахованого податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за ІІІ кв. 2006 року становить 7095,54 грн. Щодо збору за забруднення навколишнього середовища, перевіркою встановлено неподання позивачем розрахунків збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року. При цьому позивач є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища стаціонарними джерелами забруднення, при здійсненні підприємницької діяльності позивач утворює тверді побутові відходи четвертого класу небезпеки, так як використовує у своїй діяльності складське приміщення. Просили відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на наведені у позові обставини, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що згідно п. 2 Інструкції № 162 платниками збору за забруднення навколишнього природного середовища є субєкти господарювання, які здійснюють на території України викиди та скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів. При цьому в акті відповідач не зазначив, які саме тверді побутові відходи утворює позивач, на підставі якого нормативно-правового акту відповідач визначив клас небезпеки відходів, які забруднюючі речовини викидаються в атмосферне повітря, в яких обсягах, що є джерелом викиду забруднюючих речовин.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища встановлено, що платниками збору є субєкти господарювання, незалежно від форм власності, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів, при цьому п.п. 6.1, 6.3, 6.4 Інструкції встановлено, що суми збору за забруднення навколишнього природного середовища обчислюються платниками збору самостійно, щоквартально, наростаючим підсумком з початку року, виходячи з фактичних обсягів.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що нею проведено перевірку позивача та складено акт перевірки, проте вона не може пояснити підстав для зазначення нею в акті перевірки у п. 3.4.2 про те, що при здійсненні підприємницької діяльності приватний підприємець утворює тверді побутові відходи четвертого класу небезпеки, так як використовує у своїй діяльності складське приміщення.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Суб'єкт підприємницької діяльності - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований Зміївською районною державною адміністрацією 08.10.2003 року, 10.10.2003 р. взятий на податковий облік ДПІ у Зміївському районі, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності та даними акту (а.с.9,11).

З копії акту «Про результати виїзної планової документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року за № 377/17-0-25/НОМЕР_2 від 17.03.2009 року, складеного ДПІ У Зміївському районі у Харківській області, судом встановлено, що в ході перевірки були виявлені наступні порушення:

- ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», п. 7.1 ст. 7, п.п. 9.12.1 п. 91.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV, ст.. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про прибутковий податок з громадян», в результаті заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за ІІІ квартал 2006 року на суму 7095, 54 грн.;

- порушення п. 7.2. Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Міністерства ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року № 162/379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 року № 544/3837, в результаті неподання розрахунків збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року.

На підставі акту перевірки № 377/17-0-25/НОМЕР_2 від 17.03.2009 року, начальником ДПІ у Зміївському районі Харківської області винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 31.03.2009 року за порушення п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889- ІV, у звязку з чим визначено суму податкового зобовязання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в сумі 7095,54 грн., тобто донараховано позивачу суму податку з доходів фізичних осіб.

Позивач не погодився з вказаним рішенням і оскаржив його суду.

Згідно п. 9.12. ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Спеціальним законодавством, яке регламентує порядок оподаткування прибутків, отриманих суб'єктом підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, є Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Виходячи зі змісту положень ст.1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727 ( надалі Указ № 727) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі до фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Відповідно до ст.5 Указу № 727, у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Судом встановлено згідно п. 2.4.1 акту та не заперечується сторонами, у періоді, що перевірявся відповідачем, позивач був платником єдиного податку, тобто перебував на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно п.3.1.1. акту перевірки від 17.03.2009 року, ФОП ОСОБА_1 в періоді 01.01.2006 р. по 30.06.2006 р., згідно даних звіту субєкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку, за ІІІ квартал 2006 року отримав обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал наростаючим підсумком з початку року 684 173 грн., тобто ФОП ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» граничний обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг).

Згідно заяви ФОП ОСОБА_1, поданої до податкової інспекції, приватний підприємець перейшов з 01.10.2006 року на загальну систему оподаткування.

З акту перевірки встановлено, що оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягає дохід позивача, отриманий в періоді з 30.08.2006 року по 30.09.2006 року, оскільки перевищення граничного обсягу виручки виникло 30.08.2006 року.

Таким чином, у відповідності до висновків акту перевірки та оскаржуваного рішення, сума податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7095,54 грн. визначено податковим органом ФОП ОСОБА_1 за ІІІ квартал 2006 року, тобто за час коли позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування і був платником єдиного податку.

Приписами ст.6 Указу № 727 визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Згідно з п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.200 року № 507 „Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727", на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 13 "Про прибутковий податок з громадян" (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу).

Беручи до уваги те, що перевищення обсягу виручки від реалізації продукції було допущено позивачем у ІІІ кварталі 2006 року, то загальна система оподаткування для визначення його податкового зобов'язання повинна застосуватися починаючи з ІV кварталу 2006 року, а податкове зобов'язання позивача щодо сплати податку з доходів фізичних осіб мало бути розраховане на підставі річної декларації за 2006 рік.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у ДПІ у Зміївському районі Харківської області були відсутні підстави для визначення ФОП ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за ІІІ квартал 2006 року у розмірі 7095,54 грн.

Крім того, на підставі акту перевірки № 377/17-0-25/НОМЕР_2 від 17.03.2009 року, начальником ДПІ у Зміївському районі Харківської області винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 31.03.2009 року за платежем «збір до фонду охорони навколишнього середовища» в сумі 2040,00 грн., тобто донараховано позивачу суму збору до фонду охорони навколишнього середовища.

Проте позивач не погодився з зазначеним рішенням і оскаржив його суду.

В п. 3.4.2 акту перевірки зазначено, що ОСОБА_1 у періоді з І кварталу 2006 року по IV квартал 2008 року є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища стаціонарними джерелами забруднення, при здійсненні підприємницької діяльності приватний підприємець утворює тверді побутові відходи четвертого класу небезпеки, так як використовує у своїй діяльності складське приміщення, а саме: згідно наданого до перевірки договору безоплатного користування № 2 від 22.01.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_5 (орендодавець).

У відповідності до п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Міністерства ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року № 162/379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 року № 544/3837 встановлено, що платниками збору є субєкти господарювання, незалежно від форм власності, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції, за цією Інструкцією обчислюються суми збору, який справляється за:

- викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними і пересувними джерелами забруднення;

- скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні обєкти;

- розміщення відходів.

У відповідності до п. 3.1 Інструкції, обєктами обчислення збору:

для стаціонарних джерел забруднення є обсяги забруднюючих речовин, які

викидаються в атмосферне повітря або скидаються безпосередньо у водний обєкт, та обсяги відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 року № 2707, джерелом викиду є обєкт, з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин. Забруднююча речовина речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоровя людини та стан навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 року № 187/98-ВР відходами визнаються будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення яких власник повинен

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» від 25.06.1991 року № 1264, збір за забруднення навколишнього природного середовища встановлюється на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище і розміщення відходів.

Згідно п. в ст. 17 Закону України «Про відходи», суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.

Зазначене відповідає висновку, який міститься в листі Міністерства промислової політики України від 27.05.2008 року № 15/2-3-319 щодо того, що затверджувати класи відходів віднесено до повноважень Міністерства охорони здоровя, за погодженням з спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

З аналізу Закону України «Про державну податкову службу» вбачається, що до компетенції органів ДПС не входить визначення класу небезпеки відходів, які утворює платник податків та зборів.

Представник відповідача ОСОБА_4, якою проведено перевірку діяльності позивача, у поясненнях, наданих у судовому засіданні, зазначила, що вона не може пояснити, з яких підстав в п. 3.4.2 в акті перевірки нею визначено, при здійсненні підприємницької діяльності позивач утворює тверді побутові відходи четвертого класу небезпеки.

Крім того, в повідомленні-рішенні № /0 від 31.03.2009 року відсутнє посилання на норму законодавства, порушення яких встановлено при перевірці позивача, відповідно до яких відповідачем донараховано збір за забруднення навколишнього середовища.

Договір користування складським приміщенням, укладено позивачем 22.01.2007 року, про що відповідачем зазначено в акті, проте донарахування збору за забруднення навколишнього середовища проведено відповідачем за період з 1 квартал 2006 року по 4 квартал 2008 року, тобто ще до використання позивачем складського приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що визначення ДПІ у Зміївському районі Харківської області ФОП ОСОБА_1 в акті перевірки класу небезпеки утворюваних відходів проведено за межами компетенції органу ДПІ. Також відповідачем необґрунтовано зазначено, що позивач є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища стаціонарними джерелами забруднення, при здійсненні підприємницької діяльності утворює тверді побутові відходи, через що безпідставно визначено суми податкового зобовязання по збору до фонду охорони навколишнього середовища в сумі 2040,00 грн. за період з 1 квартал 2006 року по 4 квартал 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність винесених спірних податкових повідомлень - рішень, у зв"язку з чим суд дійшов всиновку щодо задоволення позову у повному обсязі.

У відповідності до ст.ст. 87, 90, ч. 1 ст. 94, 97, 98 КАС України, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати: витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., а також державне мито в сумі 3 грн. 40 коп., які документально підтверджені наявними в матеріалах справи оригіналом квитанції про сплату судового збору, оригіналом квитанції № 193790 від 21.09.2009 року про оплату юридичних послуг, договором про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_6, актом приймання-передавання наданих послуг за договором, довідкою про вартість юридичних послуг за договором.

Керуючись Указом Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.200 року № 507 „Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727", Інструкцією про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Міністерства ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року № 162/379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.08.1999 року № 544/3837, Законом України «Про охорону атмосферного повітря», Законом України «Про охорону навколишнього середовища», Законом України «Про відходи», ст.ст. 2, 7, 17, 70, 71, 86, 158, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області про визнання нечинним повідомлень-рішень № /0 від 31.03.2009 року та № /0 від 31.03.2009 року, задовольнити в повному обсязі.

Визнати нечинним повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області № /0 від 31.03.2009 року та повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області № /0 від 31.03.2009 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 судові витрати: витрати на правову допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а також державне мито в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 19 лютого 2010 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.