Справа № 819/274/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 червня 2017 року м. Київ К/800/21818/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїв Скрипченко С.М. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати бездіяльність слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїв Скрипченко С.М., що полягає у не розгляді його скарги на бездіяльність прокурора у визначений статтею 306 Кримінального процесуального кодексу України строк протиправною та зобов'язати відповідача розглянути його скаргу на бездіяльність прокурора.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, позивачу роз'яснено, що даний спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач оскаржує дії слідчого судді щодо не розгляду його скарги на неправомірні дії прокурора в межах кримінального провадження, проте порядок оскарження дій та бездіяльності прокурора встановлений главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, тобто спірні правовідносини витікають з кримінального та кримінально-процесуального законодавства, а тому оскарження окремих процесуальних актів, дій, бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій прокурора та судді здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на норми Конституції України та вважає, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ) є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. Оскільки, як вважає позивач, суддя в даному випадку не здійснював правосуддя - розгляд заяви (справи) чи її вирішення - він є суб'єктом владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій, а відтак оскарження такої бездіяльності повинно здійснюватись в порядку адміністративного судочинства.

Проте із вказаними доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на те, що згідно пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У висновках рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 кримінальне судочинство визначається як врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Тобто скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення мають розглядатися в порядку, визначеному відповідно Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими відповідними кодексами. Так, компетенція адміністративних судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд даних правовідносин не поширюється, позивач помилково вважає оскаржувані дії судді управлінськими, оскільки вони виникли в процесі вирішення кримінальної справи та відповідно повинні розглядатися в межах цієї справи на підставі положень Кримінального процесуального кодексу України, а тому суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийшли до висновку про відмову у відкритті провадженні у даній справі.

Крім того, відповідно до статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. До суду можуть бути оскаржені лише ті рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб органів судової влади, які належать до сфери управлінської діяльності.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїв Скрипченко С.М. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець