Справа № 826/8600/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2017 року № 826/8600/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - відповідач або ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушення, які зафіксовано за результатом проведеної фактичної перевірки. не відповідають дійсності, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства України.

Відповідач заперечуючи проти позову, просив відмовити у задоволені позовних вимог, наголосивши, що оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень та у спосіб визначених чинним законодавством.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку представників сторін, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1, реєстраційний номер - НОМЕР_2, зареєстрований, як фізична особа-підприємець 23.06.2016. за адресою: 04128, АДРЕСА_1 та перебуває на обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

28.12.2015 відповідачем проведено фактичну перевірку позивача щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання вимог трудового законодавства, проведення розрахункових операцій, касових операцій, ліцензування ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 2118/17-01/НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки)..

В Акті перевірки, відповідачем зафіксовані порушення позивачем: п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», у зв'язку з чим встановлено відсутність обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

На підставі Акта перевірки відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансові) санкцій у розмірі 172464,40 грн.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Щодо порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» суд зазначає про наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регламентовано Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

До суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 20 цього Закону).

Згідно зі ст. 6 цього Закону облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

З вищезазначеного слідує, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування зобов'язані вести облік товарних запасів за місцем їх зберігання або реалізації.

Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» встановлено, що до суб'єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, що не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення (далі - Порядок № 481).

Відповідно до п. 1 Порядку № 481 фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Згідно п. 2 Порядку № 481 книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

Відповідно до п. 6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;

4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня;

7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо;

9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Крім того, суд зазначає, що пп. 2 п. 3 Порядку № 481 передбачено, що книга повинна бути прошнурована, пронумерована та зареєстрована в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано Книгу обліку доходів і витрат, яка не відповідає формі визначеного Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481. Крім того, зазначена книга не пронумерована, не прошнурована та не зареєстрована в контролюючому органі, як того вимагає пп.2 п. 3 Порядку № 481.

Суд погоджується з твердження позивача про те що, первинні документи підтверджують походження товару. Однак, як і сам позивач зазначає у позовній заяві, такі документи є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, які в силу положень п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні особи-підприємці саме зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Таким чином, ведення даної Книги є єдиними видом обліку, передбаченим законодавством для фіксації придбання товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування, а отже суд приходить до висновку про те, що ведення зазначеної книги та зберігання відповідних первинних документів становлять собою в сукупності облік товарних запасів для таких фізичних осіб.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в справах від 11.06.2013 № 21-147а13, № 1-412а13, від 05.02.2014 № 21-19а14 про те, що фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку визначеному законодавством. .

Крім того, суд зазначає, що ані позивачем, ані його представником фактично не заперечувався факт неналежного ведення Книгу обліку доходів і витрат, оскільки з даного приводу не надано жодних пояснень або документів, які б давали суду можливість встановити протилежне.

Таким чином суд погоджується з доводами відповідача в частині порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», а тому вважає податкове повідомлення рішення від 09.02.2016 № правомірним та таким, що прийнято на підставі належних висновків, викладених в Акті перевірки.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда