Справа № 808/1043/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року (о 13 год. 25 хв.) Справа № 808/1043/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Прокуратури Запорізької області

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура Запорізької області (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про накладення штрафу від 22.03.2017 у виконавчому провадженні №51632150.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, вважає, що під час винесення оскаржуваного рішення державним виконавцем не враховано обставини, що унеможливлюють виконання прокуратурою області судового рішення по справі №808/181/16 за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Запорізької області про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилається на приписи статті 7 Закону України «Про прокуратуру» та вказує, що у звязку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, Генеральною прокуратурою України внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області (наказ від 23.09.2015 №80ш), а саме виключено штатні розписи, зокрема, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та включено штатні розписи Бердянської, Енергодарської, Мелітопольської, Токмацької місцевих прокуратур, Запорізьких місцевих прокуратур №1, №2 та №3. З урахуванням викладеного, 25.07.2016 позивачем з метою визначення способу виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі №808/181/16 до цього суду направлено заяву про розяснення судового рішення, проте ухвалою суду від 14.09.2016 у задоволенні заяви прокуратури відмовлено. Крім того, зазначає, що з метою вирішення питання про поновлення ОСОБА_4 на вказаній у судовому рішенні посаді, прокуратурою області 07.10.2016 направлено лист Генеральному прокурору України щодо надання розяснення з приводу можливості поновлення її будь-якій іншій рівнозначній посаді в органах прокуратури Запорізькій області, проте листом від 16.12.2016 позивача повідомлено, що вказана особа підлягає поновленню на посаді, з якої її звільнено, разом з тим, яким саме чином це необхідно здійснити, прокуратуру області не проінформовано. Так, на виконання вимоги державного виконавця від 26.01.2017 №20.1-51632150/20 повідомлено, що поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя Запорізької області з 15.12.2015 не є можливим, оскільки з 15.12.2015 вказаної прокуратури у штатному розписі прокуратури області не існує. На підставі вищевикладеного, вважає, що судове рішення не виконане з поважних причин, за відсутності вини боржника, у звязку з чим постанова державного виконавця про накладення штрафу від 22.03.2017 є передчасною та незаконною і підлягає скасуванню, а тому просить адміністративний позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 06.06.2017. На обґрунтування заперечень посилається на приписи ч. 5 ст. 124, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 18, ч. 1 ст. 65, ч. 1, 2 ст. 63, ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що 12.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51632150 з виконання виконавчого листа №808/181/16, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 15.06.2016, про поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Ленінського району м Запоріжжя з 15.12.2015. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 10.08.2016 за вих. №20.1-4/20 та 20.01.2017 за вих. №20.1-51632150/20 до прокуратури направлено вимоги щодо виконання рішення суду та у разі його невиконання надати пояснення з цього приводу, у яких також наголошувалось про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду. Також пояснює, що до відділу ПВР ДДВС МУЮ неодноразово надходили листи позивача щодо неможливості виконати рішення суду через відсутність у штатному розписі прокуратури області прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя. Таким чином, оскільки станом на 22.03.2017 боржником за виконавчим провадженням Прокуратурою Запорізької області не було виконане рішення суду, не надано доказів виконання рішення суду та не вказані поважні причини не виконання рішення суду, державним виконавцем, у відповідності до вимог законодавства про виконавче провадження, 22.03.2017 винесено постанову про накладення штрафу ВП №51632150 у розмірі 5 100,00 грн. Ураховуючи викладене, вважає, що державним виконавцем при виконанні ВП №51632150 дії вчиняються з додержанням вимог законодавства про виконавче провадження, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі статті. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 по справі № 808/181/16 за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Запорізької області про визнання протиправним дій, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку вирішено, зокрема, поновити ОСОБА_4 на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та в межах суми нарахування та виплати середнього заробітку за один місяць.

15 червня 2016 року Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі № 808/181/16 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

12 липня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51632150 з примусового виконання виконавчого листа №808/181/16, виданого 15.06.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року.

28 липня 2016 року від Прокуратури Запорізької області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла заява про розяснення судового рішення, в якій прокуратура зазначала, що посада прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, з якої ОСОБА_4 була звільнена відсутня, відтак суду слід розяснити постанову в частині, що стосується поновлення останньої на роботі.

Проте, суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи заявника, дійшов висновку, що заява про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 задоволенню не підлягають, про що 14 вересня 2016 року винесено відповідну ухвалу.

Крім того, 28 липня 2016 року на адресу відповідача від прокуратури надійшло клопотання (вх. №11-451вих-16) в порядку статей 12, 35 Закону України «Про виконавче провадження», у якому, зокрема, повідомлялось, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2016 за вказаним виконавчим листом прокуратурою отримано лише 25.07.2016, а саме через 13 днів з дати її винесення. Також стосовно направлення 25.07.2016 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду звернення прокуратури з метою визначення способу виконання зазначеного судового рішення. З огляду на викладене, з урахуванням несвоєчасного отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, звернення до суду із заявою про розяснення судового рішення, керуючись ст. 12, 35 Закону України «Про виконавче провадження», прокуратура просила відкласти виконавчі дії за виконавчим листом №808/181/16 на 10 робочих днів.

В ході проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП №51632150 державним виконавцем 10.08.2016 за вих. №20.1-4/20 та 26.01.2017 за вих. №20.1/51632150/20 на адресу прокуратури Запорізької області направлено вимоги щодо виконання рішення суду по адміністративній справі № 808/181/16 та у разі його невиконання надати пояснення з цього приводу, у яких додатково із посиланням на приписи статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» наголошувалось про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду, які отримані позивачем 19 серпня 2016 року та 06 лютого 2017 року відповідно.

На виконання вищевказаних вимог державного виконавця позивачем листами від 26.08.2016 №11-535вих16 та від 09.02.2017 №11-503вих-17 повідомлено старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що поновлення ОСОБА_4 на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя Запорізької області з 15.12.2015 не є можливим, оскільки з 15.12.2015 вказаної прокуратури у штатному розписі прокуратури області не існує.

З матеріалів справи вбачається, що метою вирішення питання поновлення ОСОБА_4 на вказаній у судовому рішенні посаді, а також виконання рішення суду, позивачем 07 жовтня 2016 року Генеральному прокурору України направлено лист №11-617вих-16 щодо надання розяснень з приводу можливості поновлення ОСОБА_4 на будь-якій рівнозначній посаді в органах прокуратури Запорізької області., за результатами розгляду якого листом від 16.12.2016 №11/1/2-2052вих-16 розяснено, що незаконно звільнений працівник поновлюється на посаді, зазначеній в рішенні суду. У разі скорочення посади, яку він обіймав, роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а у разі відсутності такої посади або незгоди працівника із запропонованою посадою у встановленому законом порядку розпочати процедуру вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці з додержанням вимог, передбачених трудовим законодавством. Як засвідчує судова практика, незаконне звільнення позивача із скороченої посади не означає, що він має будь-які переваги при призначенні на посаду в новоутвореній організаційній структурі. З огляду на викладене вказано, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, винесено постанову від 22.03.2017 ВП № 51632150 про накладення на прокуратуру Запорізької області штрафу у розмірі 5 100,00 грн. на підставі статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання без поважних причин рішення суду. Указана постанова направлена на адресу боржника у виконавчому провадженні супровідним листом від 22.03.2017 №20.1/51632150/8 та отримана 10.04.2017 (вх. №11-14988вх17).

Вважаючи протиправною постанову відповідача про накладення штрафу позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування.

У подальшому 06 квітня 2017 року Прокуратура Запорізької області звернулась до Ректора Національної академії прокуратури України (лист №11-746вих-17) та начальника управління правового забезпечення Генеральної прокуратури України (лист №11-745вих-17) стосовно надання розяснень щодо способу виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 у звязку із тим, що судом апеляційної інстанції поновлено ОСОБА_4 на посаді, яка відсутня у штатному розписі прокуратури Запорізької області та в органі, діяльність якого припинена з 15.12.2015.

Так, 26 квітня 2017 року на адресу позивача надійшов лист Національної академії прокуратури України (вх. №11-17306вх-17), у якому за результатами системного аналізу норм законодавства та судових рішень для завершення виконавчого провадження у частині поновлення на роботі запропоновано виконати такі дії:

- видати наказ про поновлення Гришко Л,м. на посаді прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року;

- внести зміни до її трудової книжки (згідно з п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис про звільнення). Надалі запропоновано попередити ОСОБА_4 про наступне звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації праці (відсутність в штатному розписі прокуратури Запорізької області посади прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя) та одночасно запропонувати їй інші рівнозначні вакантні посади. У разі надання нею згоди на продовження роботи та відповідності встановленим Законом України «Про прокуратуру» (розділ V) вимогам для зайняття посади прокурора вирішити питання щодо переведення (призначення) її на відповідну посаду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, дали Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, якими, зокрема, є виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження (пункт 1 частини першої, частина третя статті 19 Закону № 606).

За нормами частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог статей 11, 19, 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача та відповідністю виконавчого документа вимогам чинного законодавства державним виконавцем 12 липня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 35 Закону № 606-XIV встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконання рішення про поновлення на роботі врегульоване положеннями статті 76 Закону №606-XIV, згідно із якою рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом.

Матеріалами справи встановлено, що прокуратура Запорізької області зверталась до державного виконавця в порядку статей 12, 35 цього Закону про відкладення провадження виконавчих дій, у звязку із невчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження. Прокуратура звертала увагу на неможливість належного виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 з огляду на те, що судом апеляційної інстанції поновлено ОСОБА_4 на посаді, яка відсутня у штатному розписі прокуратури Запорізької області та в органі, діяльність якого припинена з 15.12.2015.

Окрім того, листом від 26.08.2016 № 11-535вих16 на імя старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, Прокуратура звертала увагу на неотримання відповіді на своє звернення від 28.07.2016 та просила також відкласти виконавчі дії за виконавчим листом №808/181/16 на 10 робочих дій.

Попри це, матеріали справи не містять жодного доказу про належне реагування відповідачем як на звернення позивача від 28.07.2016, так і на звернення від 26.08.2016 № 11-535вих16.

Разом із тим, згідно із приписами частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач у відповідності до вказаних правових норм був зобовязаний відреагувати на заявлені позивачем клопотання шляхом винесення відповідної постанови або надати відповідь у рамках виконавчого провадження, однак цього не зробив.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до частини першої статті 65 Закону №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Частиною другою вказаної статті визначено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі визначена статтею 75 Закону №1404-VIII, відповідно до частини першої якої у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

На підставі аналізу вказаних положень Закону №1404-VIII, суд вважає, що безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин.

Так, у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду, на переконання державного виконавця без поважних причин, державним виконавцем 22.03.2017 винесено постанову ВП № 51632150 про накладення на прокуратуру Запорізької області штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

Однак, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, суд погоджується з доводами позивача, що прокуратура Запорізької області з поважних причин не могла виконати постанову суду щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді, яка відсутня у штатному розписі прокуратури Запорізької області та в органі, діяльність якого припинена з 15.12.2015, що саме під час судового розгляду представником відповідача не заперечувалось.

Так, наказом Генеральної прокуратури України від 23.09.2015 №80ш у звязку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області, а саме виключено штатні розписи прокуратур, зокрема, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя (п. 1.1 наказу) та включено штатні розписи Бердянської, Енергодарської, Мелітопольської, Токмацької місцевих прокуратур, Запорізьких місцевих прокуратур №1, №2 та №3 (п. 1.2 наказу).

Під час винесення рішення судом враховано також, що позивачем з метою визначення способу виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі №808/181/16 до цього суду направлено заяву про розяснення судового рішення оскільки посада прокурора Прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, з якої ОСОБА_4 була звільнена відсутня, попри це ухвалою суду від 14.09.2016 у задоволенні заяви прокуратури відмовлено.

Крім того, позивач неодноразово звертався із листами до Генерального прокурора України щодо надання розяснення з приводу можливості поновлення її будь-якій іншій рівнозначній посаді в органах прокуратури Запорізькій області, проте позивача повідомлено, що вказана особа підлягає поновленню на посаді, з якої її звільнено, разом з тим, яким саме чином це необхідно здійснити, прокуратуру області не проінформовано.

Таким чином, на думку суду, позивачем вживались усі залежні від нього заходи з метою виконання рішення суду щодо поновлення на роботі, що в свою чергу, в силу положень статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для накладення на нього штрафу.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду прийнята без врахування всіх обставин справи, а саме державним виконавцем не враховано поважність причин невиконання рішення суду у визначений законодавством строк.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про накладення штрафу від 22.03.2017 у виконавчому провадженні №51632150.

Присудити на користь Прокуратури Запорізької області суму судового збору у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак