Справа № П/811/365/16.
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Справа № П/811/365/16.

провадження № 2-ап/811/5/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «Кей-Колект» у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - ТОВ «Кей-Колект» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23435443 від 05.08.2015 р., щодо реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно - квартиру під №20 в будинку №21 «б» по вул. Червонозорівський в м.Кіровограді, номер запису про право власності: 10690318.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, як державним реєстратором, внесено 05.08.2015 р. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23435443, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Червонозорівська, будинок 21 «б», квартира №20 та належала позивачу, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та внесено запис до ЄДР про таку державну реєстрацію. Такі дії, на думку позивача, є протиправними, оскільки вчинені з порушенням норм чинного законодавства, тому рішення відповідача підлягає скасуванню.

Відповідачем були подані письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію реччових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», мною було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності щодо нерухомого майна - квартири №20 в будинку №21 «б» по вул. Червонозорівський в м.Кіровограді за ТОВ «Кей-Колект» (а.с.39-41 т.1).

Третьою особою до суду подано заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі (а.с.66-71 т.1).

В судове засідання 26.06.2017 року сторони не зявились від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, проти чого не заперечував представник третьої особи (а.с.59 т.2).

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

При цьому, згідно із ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем, відповідачами та третьою особою документи і матеріали, всебічно й повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 30.01.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту від №0, за умовами якого Позичальник отримав на строк до 27.01.2017 року грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 32 000 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,9900 % річних.

30.01.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір (а.с.53-56 т.1). Згідно підпункту 1.1 пункту 1 Договору Іпотекодавець (ОСОБА_1), як майновий поручитель, передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, що є його власністю (згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 29.12.2006 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу за №2586) та знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Червонозорівська, будинок 21 «б»АДРЕСА_1.

21 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 20 000 доларів США під 15 % річних, строком до 21 травня 2018 року.

Для забезпечення виконання вказаного Договору, 21 травня 2008 року між позивачем, з однієї сторони, та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», з іншої, був укладений договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки стало нерухоме майно - квартира під номером 20 в будинку номер 21 «б» по вул. Червонозорівський в м. Кіровограді, загальною площею 85,23 м2. Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №4282 (а.с.123-129 т.1).

ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за Договорами про надання споживчого кредиту №0 від 30 січня 2007 року та №0 від 21 травня 2008 року (а.с.8-9 т.1).

05 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено дії по державній реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23435443, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру під номером 20 в будинку номер 21 «б» по вул. Червонозорівський в м. Кіровограді, за ТОВ «Кей-Кйлект».

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2016 року після сформування інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, позивачу стало достеменно відомо про фактичне порушення його прав, свобод та інтересів (а.с.12-13 т.1).

Дані правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 (далі Порядок №868) (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом абз.1 п.3 ч.1 ст.2 Закону, заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - а у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотечний договір №0 від 30 січня 2007 року та іпотечний договір №0 від 21 травня 2008 року були укладені під час дії Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23 лютого 2006 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом 'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», яка кореспондується із ч.1 ст.589 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов 'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 23 лютого 2006 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

передачу іпотекодавцю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку»,

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 23 лютого 2006 року), в свою чергу, передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З урахуванням принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, закріпленого ч.1 ст.58 Конституції України, зміни, внесені до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання випливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», якими застереження про задоволення вимог шотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора, не можуть бути застосовані до відносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, які виникли до зазначених змін.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 23 лютого 2006 року) передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зважаючи на викладені норми Закону України «Про іпотеку», суд зазначає, що зі змісту договору іпотеки вбачається наступне: іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. (п. 4.2 розділу 4 договору іпотеки). Згідно з розділом 5 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п. 4.3 розділу 4 договору іпотеки).

Отже, підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або окремий договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

У даному випадку має місце відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі іпотеки.

Враховуючи, що іпотекодавець та боржник є різними особами, ТОВ «Кей-Колект», на виконання норм Закону України «Про іпотеку», повинен був надіслати письмову вимогу про усунення порушення як іпотекодавцю, так боржнику.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» на адресу позивача, як боржника, направлялося повідомлення №733899 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, таке повідомлення направлялося ще у лютому 2015 року, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у серпні 2015 року.

Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок №868 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що 03.06.2014 року прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Суд звертає увагу на те, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зобовязання на предмет іпотеки (застави) (відчужувати без згоди власника майна, наданого як забезпечення кредитів).

Згідно з п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р.

Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від способу стягнення).

Спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та майнового поручителя, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів, що підтверджується належними доказами (а.с.12-14 т.1).

Натомість відповідачем при винесені оскаржуваного рішення не взято до уваги таких обставин та норм Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно п.1.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5), правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Згідно п. 1.8. розділу ІІ Порядок №296/5З з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

Відповідно до п.1.9. розділу ІІ Порядок №296/5З у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Суд вважає, що обов'язок перевірити відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною відповідно до п. 1.8. розділу ІІ Порядок №296/5З, повинен бути виконаний нотаріусом, який посвідчує правочин щодо застави майна згідно п. 1.1. розділу ІІ Порядок №296/5З, а не державним реєстратором, який реєструє право власності за іпотекодержателем шляхом виконання такого договору іпотеки у цей спосіб.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ "Кей-Колект", а тому оскаржуване рішення є таким, що прийняте протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень здійснив реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кейт-Колект» з порушенням встановленого порядку проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченого Порядком №868, а також без врахування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується частиною першою статті 94 КАС України, згідно з якою якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,21 грн. підлягає присудженню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159 163, 167, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23435443 від 05 серпня 2015 року, щодо реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю «Кейт-Колект» права власності на нерухоме майно - квартиру під номером 20 в будинку номер 21 «б» по вул. Червонозорівський в м. Кіровограді, номер запису про право власності 10690318.

Присудити ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одну грн. 21 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її отримання, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_6