Справа № 546/249/17
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №546/249/17
Провадження № 2-а/546/18/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області:

у складі головуючого судді - Беркути Л.Г.,

при секретарі - Захарченко Л.Я.

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Решетилівського відділення поліції ГУНП в Полтавській області про зняття невідбутого адміністративного покарання у вигляді адміністративного арешту та припинення виконання постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Решетилівського відділення поліції ГУНП в Полтавській області про зняття невідбутого адміністративного покарання у вигляді адміністративного арешту та припинення виконання постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області, посилаючись при цьому на наступне.

16 вересня 2015 року суддею Решетилівського районного суду Полтавської області Горулько О.М. винесено постанову по справі № 546/865/15-ц, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком на сім діб. Дана постанова не була опротестована, не оскаржувалась, відстрочка виконання не застосовувалась, тому він вважає, що вона повинна була бути виконана негайно після її винесення, тобто 16 вересня 2015 року. Посилаючись на те, що на підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, та те, що постанова була вручена йому 16 вересня 2015 року, він вважає, що звернення постанови до виконання можливе лише у строк з 16 вересня 2015 року по 16 грудня 2015 року, та оскільки на день звернення ним до суду вже березень 2017 року, просить суд зняти з нього невідбуте адміністративне покарання, застосоване Решетилівським районним судом Полтавської області постановою від 16 вересня 2015 року, якою за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком на 7 діб; припинити виконання постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року; рішення про припинення виконання постанови судді надіслати до Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області; судові витрати покласти на відповідача

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена два роки тому, поліція не виконала своїх обовязків, тому постанова не підлягає виконанню, оскільки термін притягнення до відповідальності, строком три місяці після винесення постанови, вже закінчився.

Представник Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області начальник сектору превенції майор поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що постанова Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року була звернута до виконання 21 вересня 2015 року, тобто протягом пяти днів, а не після трьох місяців, тобто в межах встановленого законодавством строку для пред'явлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання. 25 вересня 2015 року інспектор ДПС приїздили до нього за місцем його проживання для виконання постанови суду, однак його дружина повідомила, що вдома його немає, за його попереднім місцем проживання його мати також повідомила, що його немає. Пізніше, з території Російської Федерації ОСОБА_1 зателефонував до ОСОБА_2В, та повідомив, що знаходиться за кордоном, що він відбуде покарання після повернення на територію України. Пізніше йому надавали час на поховання матері та баби його дружини, після яких він зобовязувався зявитись до райвідділу для відбування покарання, а пізніше повідомив, що звернувся до суду з даним позовом.

Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року Решетилівським районним судом Полтавської області була винесена постанова у справі №546/865/15-п, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на сім діб та стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. /а.с.3/.

Вищезазначена постанова набрала законної сили та була вручена ОСОБА_1 в день її винесення 16 вересня 2015 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_1, яка міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №546/865/15-п.

16 вересня 2015 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн.

21 вересня 2015 року постанова Решетилівського районного суду Полтавської області була направлена до ВДАІ Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області для відому та до Решетилівського РВ ГУМВС України в Полтавській області для відому та виконання, що підтверджується копіями супровідних листів від 21 вересня 2015 року № 2079/5547/15-Вих та № 2078/5546/15-Вих /а.с.30-31/, оригінали яких містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №546/865/15-п, що також підтверджено відповідачем у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Давність виконання - це визначений термін, протягом якого потрібно здійснити усі дії, необхідні для реалізації останньої стадії провадження у справах про адміністративні правопорушення, і після закінчення якого постанова про накладення адміністративного стягнення вже не підлягає виконанню. Обов'язок звернення до виконання постанови лежить на органі (посадовій особі), що виніс постанову. Внаслідок безвідповідального ставлення до своїх обов'язків орган (посадова особа), що повинен звернути постанову до виконання, може пропустити перебіг строку і не звернути постанову до виконання.

Таким строком, згідно із ст. 303 КУпАП є три місяці. Цей термін починає відраховуватися з моменту винесення постанови, згідно ст. 299 КУпАП. Давність строків встановлюється задля підвищення ефективності роботи і відповідальності органів (посадових осіб), що звертають постанови до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Також, ч. 4 цієї ж статті передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Разом з тим, питання, повязані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову (ст. 304 КУпАП).

Тобто КУпАП передбачений строк звернення до виконання, але строк виконання постанови про накладення адміністративного стягнення не передбачений.

Таким чином, судом встановлено, що постанова Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року була звернута до виконання на пятий день після її винесення, тобто 21 вересня 2015 року в межах встановленого законом строку для звернення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання.

Під час розгляду справи судом також встановлено, що предметом спору в даній справі є зняття невідбутого покарання за постановою про притягнення до адміністративної відповідальності та припинення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що питання пов'язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення повинно вирішуватись судом, який виніс вказану постанову в порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відтак, якщо позивач не згоден з вищезазначеною постановою суду про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, він має право оскаржити її згідно із приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Частиною 2 ст. 162 КАС України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Отже, аналіз вищенаведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що перелік наведених позовних вимог зазначений в ч. 4 ст. 105 КАС України є вичерпним, а зняття з особи невідбутого адміністративного покарання та припинення виконання постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не відносить до зазначеного переліку та не підлягають розгляду за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а можуть бути розглянута згідно із правовими положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При виборі способу захисту права позивача необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

В даному випадку, суд приходить до висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд також зазначає, що відповідачами в даній справі є суб'єкти владних повноважень, відповідно, позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, зокрема, позовні вимоги мають містити інший предмет спору, а тому позивач має право звернутись до суду в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року по справі № 710/943/15-а та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року по справі № К/800/22424/15.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського відділення поліції ГУНП в Полтавській області про зняття невідбутого адміністративного покарання у вигляді адміністративного арешту та припинення виконання постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області закрити.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у пятиденний строк з дня винесення ухвали.

Суддя