Справа № 750/2250/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/2250/17 Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника відповідача: Щепанського А.М.,

представника третьої особи: Шевченко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Національна поліція України, Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 2 групи інвалідності, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»; зобов'язати відповідача розглянути його заяву щодо призначення, нарахування і виплати вказаної допомоги.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги належить до виключної компетенції МВС України.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивач з 01.08.1975 проходив службу в органах внутрішніх справ та 06.01.2000 наказом № 6 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за вислугою років.

Постановою військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 06.06.2016 № 1 встановлено, що захворювання позивача (рак верхньої третини грудного відділу стравоходу II ступеня) пов'язане з виконанням останнім службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 029963 від 30.08.2016, позивачу, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з виконанням останнім службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено другу групу інвалідності безстроково.

20.09.2016 та 18.10.2016 позивач звернувся до Управління поліції охорони в Чернігівській області та Міністерства внутрішніх справ України із заявами щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності.

Листами від 20.10.2016 та від 11.11.2016 № 48-Н/43/45/01-2016 Управління поліції охорони у Чернігівській області повідомило позивача про направлення матеріалів для здійснення йому виплати одноразової грошової допомоги на розгляд до Департаменту поліції охорони та останні були повернуті без розгляду на адресу Управління. Крім того, Управлінням поліції охорони у Чернігівській області було зазначено, що розгляд матеріалів та прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги покладено виключно на МВС України, а тому позивачу повертаються надані ним документи для подальшого звернення до МВС України.

Листом від 08.12.2016 № 15/2-71-2216 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив позивача про те, що покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги має здійснюватися поліцією охорони за рахунок власних джерел надходження. Крім того, зазначив, що заяву позивача, разом з доданими до неї копіями документів, повернуто до Національної поліції України для вирішення порушеного позивачем питання, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Уважаючи відмову відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію» , зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону Законом України «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XI) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №850), передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, зокрема, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України) (пункт 7 Порядку № 850).

За пунктами 8, 9 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, із наведених правових норм слідує, що з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності, працівнику міліції необхідно звернутись із відповідною заявою (рапортом) до керівника органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу. Керівник органу внутрішніх справ, у свою чергу, подає МВС України висновок щодо виплати грошової допомоги, за результатами розгляду якого МВС України приймає відповідне рішення про виплату або про відмову у виплаті грошової допомоги. У разі відмови - управління внутрішніх справ письмово повідомляє особу із зазначенням мотивів відмови.

Отже, прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги належить до виключної компетенції МВС України.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.11.2016 року у справі №818/563/16, від 11 травня 2017 року у справі №286/2846/16.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач фактично не заперечує право позивача на отримання грошової допомоги, однак, відмовляє в призначенні та виплаті такої з посиланням на те, що вона повинна виплачуватися поліцією охорони за рахунок власних надходжень відповідно до п. 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року №615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 2001 року №1053), про що також наголошує в апеляційній скарзі.

Колегія суддів уважає зазначені покликання відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, позаяк, пунктом 27 вказаного Положення передбачено, що «Державна служба охорони за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів, здійснює особисте обов'язкове страхування своїх працівників, які безпосередньо виконують функції з організації та здійснення заходів охорони та безпеки, страхування належного їй майна, цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією службових транспортних засобів, з віднесенням сум на валові витрати, а також може здійснювати особисте страхування спеціалістів, управлінського та обслуговуючого персоналу від нещасних випадків, пов'язаних з виконанням службових обов'язків, та своєї цивільної відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за укладеними цивільно-правовими договорами».

Тобто, у вказаному нормативно - правовому акті відсутній обов'язок Державної служби охорони здійснювати виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або настання інвалідності працівника міліції охорони.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст ухвали виготовлено 10 липня 2017 року).

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.