Справа № 242/1152/17
Суддя: Коліщук З. М.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №242/1152/17
Провадження №2-а/242/96/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

4 липня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Коліщук З.М.,

при секретарі Яцканич А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом в якому просить: визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької областіб/н від 24 січня 2017 року про відмову їй в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької областіб/н від 24 січня 2017 року в частині відмови їй в зарахуванні до пільгового страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів» з 16.01.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007 на посаді пакувальниці спец виробів та з 15.06.2011 по 30.04.2014 на посаді пресувальника; зобов`язати Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати їйдо пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи з 16.01.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007 на посаді пакувальниці спец виробів та з 15.06.2011 по 30.04.2014 на посаді пресувальника на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів»; зобов`язати Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути її заяву № 11 від 03.01.2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах; стягнути судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона у зв`язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях вимушена була в якості тимчасово переміщеної особи з території тимчасово непідконтрольній уряду України переселитися до м.Селидове Донецької області. Маючи право на пенсію за віком на пільгових умовах, вона звернулася до відповідача із заявою № 11 від 03.01.2017 року за призначенням пільгової пенсії, але рішенням УПФУ в м.Селидове б/н від 24 січня 2017 року їй було відмовлено на підставі того, що нею було надано дублікат трудової книжки. Вважає вказане рішення протиправним.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала заперечення та посилалася на доводи, викладені в запереченні. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Відповідно до ст..2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, які вирішуються шляхом захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

03.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п.а ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надала всі необхідні документи для призначення пенсії.

Рішенням УПФУ в м.Селидове Донецької області б/н від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менше 7 років 6 місяців та страхового стажу 16 років. До пільгового та страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано спірні періоди роботи з 16.01.2001 по 31.12.2003, до пільгового стажу не зараховано період з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007, з 15.06.2011 по 30.04.2014 на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів», оскільки заявниця надала дублікат трудової книжки 9(акр. справи 12-13).

Згідно дублікату трудової книжки КУ № 116543 ОСОБА_1 у спірні періоди з 16.01.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007, з 15.06.2011 працювала на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів» на посаді пресувальника (арк. справи 41-42).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року.

Із змісту п. «а» ст..13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно ст..62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивач у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства України одночасно із заявою надала відповідачу усі необхідні документи, у тому числі: копію дублікатів трудових книжок: КУ № 116543, МК № 500023, АЕ № 863634, копію свідоцтва про навчання від 31.05.1988 № 9829, архівну довідку Селидівської міської ради від 20.12.2016 № 14-47-303; довідку про особливий характер роботи, видану підприємством «Донецький казенний завод хімічних виробів» від 21.10.2016 № 115; копію наказу про атестацію робочих місць, виданого підприємством «Донецький казенний завод хімічних виробів» № 370 від 04.09.2001 року, від 22.08.2006 № 343, від 27.07.2011 № 242; архівну довідку Селидівської міської ради про заробітну плату від 27.10.2016 «14-47-272, копію довідки внутрішньо-переміщеної особи від 08.07.2016 № НОМЕР_1, копію свідоцтва про укладення шлюбу серії V-НО № 363925 від 17.09.1988.

Згідно довідки № 267 про підтвердження фактичного трудового стажу для призначення пенсії, дійсно ОСОБА_1 працювала повний робочий день на «Донецькому казенному заводі хімічних виробів»:

-за період з 27.06.2000 по 11.08.2000 на посаді стрілок ВОХР на час відпустки по догляду за дитиною, наказ № 272 від 27.06.2000 року;

-за період з 11.08.2000 по 16.01.2001 на посаді стрілок ВОХР, наказ про переведення № 232 від 11.08.2000 року;

-за період з 16.01.2001 по 28.09.2007 на посаді пакувальник спец. виробів цеху № 5, наказ про переведення № 3 від 16.01.2001, наказ про звільнення № 264 від 28.09.2007; робота проходила з повним робочим днем в умовах технологічного процесу виробництва спорядження;

-за період з 15.06.2011 по 30.04.2014 на посаді пресувальника цеху № 5, наказ про прийняття № 82 від 15.06.2011 року; робота проходила з повним робочим днем в умовах технологічного процесу виробництва спорядження (арк.. справи 14).

Позивач підтверджує свій пільговий стаж також довідками про заробітну плату, в яких зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески в Пенсійний фонд України (арк.. справи 15-16); наказами про атестацію робочих місць (арк. справи 17-19, 24-26, 31-32).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу позивач дійсно працювала у спірні періоди на указаному у трудовій книжці підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів» і у відомостях по спецстажу ці періоди відображені за кодом «ЗПЗ013А1» (Працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України) (арк.. справи 57-59).

Оцінюючи указані вище докази, суд виходить з того, що відповідно до статей 1, 3, 8 Конституції України, Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Саме в такій ситуації опинився позивач у цій справі, яка є внутрішньо переміщеною особою (арк.справи 10) та раніше працювала на підприємстві, яке залишилося на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження .

Дублікат трудової книжки КУ № 116543, що належить ОСОБА_1 містить записи, що підтверджують як період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку № 1. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача по відмові в зарахуванні пільгового стажу та відмові в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є незаконними, оскільки не відповідають вимогам ст.ст.1, 3, 8, 46 Конституції України, ст.ст.13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пунктів 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст. 14 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у поєднанні зі ст.1 Першого Протоколу до неї, ст.1 Протоколу №12 до указаної Конвенції, пунктів 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Це дає підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 158-163, 186 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької областіб/н від 24 січня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнати неправомірним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької областіб/н від 24 січня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів» з 16.01.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007 на посаді пакувальниці спец. виробів та з 15.06.2011 по 30.04.2014 на посаді пресувальника.

Зобов`язати Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періодів роботи з 16.01.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.04.2006, з 01.06.2006 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 28.09.2007 на посаді пакувальниці спец. виробів та з 15.06.2011 по 30.04.2014 на посаді пресувальника на підприємстві «Донецький казенний завод хімічних виробів».

Зобов`язати Селидівське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 11 від 03.01.2017 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Стягнути з розрахункового рахунку за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати (сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову) в сумі 640(шістсот сорок) 00 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя