Справа № 820/1447/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 р. Справа № 820/1447/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.
суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії -

Встановила:
04 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними відмову керівника військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати задовольнити рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звертався до керівника військової частини НОМЕР_1 з проханням та відповідними рапортами про дострокове розірвання укладеного з ним контракту та дострокове звільнення зі Збройних Сил України через сімейні обставини на підставі пункту «д» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ). Вважає відмову відповідача безпідставною та незаконною, оскільки існують законні підстави для його звільнення з військової служби.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення вмотивовано висновком суду першої інстанції про те, що належних доказів звернення з рапортом про звільнення позивачем до суду не надано. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмову керівника військової частини НОМЕР_1 є безпідставними. Крім цього, зазначені позивачем обставини для звільнення його з військової служби, не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим, підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії особливого періоду відсутні.
Не погоджуючись з судовим рішенням в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно надав оцінку обставинам, що відповідно до вимог п. «д» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ перешкоджають подальшому проходженню військової служби за контрактом та є підставою для його розірвання. Крім цього вважає, що суд помилково дійшов висновку про те, що він взагалі не звертався до керівництва військової частини із рапортом про звільнення з військової служби.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), - змінити з заступних підстав.
Згідно ч 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Закон № 2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження військової служби.
Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Абзацом 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Відповідно до абзацу 6 ст. 1 Закону № 3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», на території України оголошено про проведення часткової мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1932-ХІІ, з моменту оголошення часткової мобілізації, в Україні настав особливий період, який триває по теперішній час.
Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ, у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених ч. 8 ст. 26 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 26 цього Закону, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці зокрема з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини < > п.п. «г») через такі сімейні обставини або інші поважні причини: < > необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років < >.
Згідно ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби < > д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби < > 2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "д", "з", "к" та "м" ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.
Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Судом установлено, що 19 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оброни України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 укладено Контракт про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки /а.с. 6-7/.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що належних доказів на підтвердження подання позивачем до військової частини рапорту про звільнення з військової служби, передбаченого п. 233 Положення, а також відповідного висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії, подання яких визначено положеннями п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, ОСОБА_1 не надано. Відтак у суду відсутні підстави для визнання протиправною відмову керівника військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення.
Крім цього, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання командира військової частини задовольнити його рапорт про звільнення.
Здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, державні органи послуговуються тими формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку про звільнення позивача з військової служби або про відмову у звільненні, визначені Положенням, зокрема, пунктом 241.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що наказом першого заступника начальника генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 червня 2016 року № 186-РС позивача ОСОБА_1 увільнено із займаної посади військової частини НОМЕР_1 та призначено до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (м. Бахмут Донецької області).
Зазначені обставини залишені судом поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, що є підставою для зміни постанови Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.
Доводи відповідача стосовно несплати позивачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до вимог п. 12 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Такими чином, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_1 обов`язок сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відсутній.
Інші доводи та заперечення на висновки колегії суддів не впливають.
В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 41 ч.1, 94, 160, 167, 168, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 201 ч. 1 п. 1, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року змінити, з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову.
Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений і підписаний 10 липня 2017 року.