Справа № 468/207/17-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 468/207/17-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Вжещ С.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області на постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання протиправною відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, про зобов'язання провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням половини часу навчання за денною формою на юридичному факультеті та часу проходження строкової військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

Баштанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області подало апеляційну скаргу на постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою від 12 травня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Новобузький районний суд Миколаївської області задовольнив адміністративний позов в повному обсязі:

- визнав протиправною відмову Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1;

- зобов'язав Баштанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час проходження з 01.08.1985 року по 22.12.1986 строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, що складає 1 рік 4 місяці 21 день, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечникова) з 01.09.1987 р. по 19.06.1992 р., що складає 2 роки 5 місяців 3 дні, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Баштанського районного суду Миколаївської області, судді та заступника голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області з 21 грудня 1993 року по 03 жовтня 2016 року, в сукупності складає 26 років 7 місяців 04 дні та здійснити перерахунок і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов'язав Баштанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, провести позивачу перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у зв'язку зі зміною грошового забезпечення суддів з 01.12.2016 року, за довідкою від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно встановив фактичні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема апелянт зазначає, що визначення стажу судді не відноситься до повноважень пенсійних органів, які лише здійснюють розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання. При цьому апелянт зазначив, що при здійсненні розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується тільки робота на посаді судді, а не стаж на посаді судді з іншими заліковими періодами, оскільки стаж судді та робота на посаді судді є різними поняттями, які, як позивач так і суд першої інстанції помилково ототожнюють.

Апелянт зазначає, що час проходження строкової військової служби та половина строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою не зараховуються до стажу роботи на посаді судді, оскільки не передбачені положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.01.2017 року.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що позивач у період з 22 грудня 1993 року по 10.12.2009 року працював суддею Баштанського районного суду Миколаївської області, а з 11 грудня 2009 року по 03 жовтня 2016 року суддею та заступником голови Миколаївського окружного адміністративного суду.

На підставі Постанови Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 року та відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду № 114-к від 03 жовтня 2016 року, позивача звільнено з посади заступника голови Миколаївського окружного адміністративного суду, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 04 жовтня 2016 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 22 роки 9 місяців 13 днів, що підтверджено протоколом № 785 від 07.10.2016 року.

При розрахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці апелянт не врахував до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час проходження позивачем з 01.08.1985 року по 22.12.1986 року строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день), половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою на юридичному факультеті (Одеського державного університету імені Мечникова з 1 вересня 1987 року по 19 червня 1992 року (2 роки 5 місяців 3 дні).

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, факт проходження позивачем військової служби, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, сторонами у справі не заперечується та підтверджений матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки сері НОМЕР_2 від 06.05.1987 року (а.с.21, 22), диплома серії НОМЕР_1 від 25.06.1992 року (а.с.20), довідкою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року № 2.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 126 Конституції України, п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016 року, на приписи ст. 120, ч. 1 ст. 135, ч. 2, 3 ст. 141 Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (чинного на час виходу позивача у відставку), та приписи ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № ХІІ (чинного на час призначення позивача на посаду судді - 22.12.1993 року), та приписи абз. 2 пункту 3-1 Постанови КМУ від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (з доповненнями внесеними Постановою КМУ №545 від 11.06.2008 р.), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Про, що також зазначив Конституційний Суд України в рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Погоджується апеляційний суд і з посиланням суду першої інстанції на Укази Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584», відповідно до яких до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до пункт 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції до 25.03.2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законодавством, яке діяло на час набрання чинності Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, період проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Як правильно встановив суд першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, станом на час дії зазначених нормативно-правових актів позивач мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Також апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, в якому Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Також до спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно застосував Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном, та ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Таким чином, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби та половину періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Внесенням змін у Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», шляхом викладення його у новій редакції, Законом України від 12.02.2015 року № 192-VIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Проте на час набрання чинності Законом України № 192-VII «Про забезпечення права на справедливий суд» (29.03.2015 року) у позивача був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, що також підтверджено довідкою Миколаївського окружного адміністративного суду № 2 від 30.01.2017 року (а.с.17), відповідно до якої судді Желєзному Ігорю Вікторовичу з 28.02.2010 року по грудень 2011 року включно Миколаївським окружним адміністративним судом виплачувалось щомісячне грошове утримання як працюючому судді, до стажу роботи якого враховано роботу на посаді судді - 16 років 2 місяці 6 днів; половина терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців 3 дні; період проходження строкової військової служби - 1 рік 4 місяці 21 день.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про втрату чинності Постановою КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584» , оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, втрата чинності цих нормативно-правових актів стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» та вказаних вище нормативно-правових актів. Крім цього Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі встановлених фактичних обставин, які підтверджені матеріалами справи та не спростовані доводами апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час проходження позивачем з 01.08.1985 року по 22.12.1986 року строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день) та половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечникова з 01.09.1987 року по 19.06.1992 р. (2 роки 5 місяців 3 дні). Аналогічна правова позиція викладені і у постанові ВСУ від 19.04.2016 року по справі № 21-813а16.

За таких обставин загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 26 років 07 місяців 04 дні, а тому суд першої інстанції правильно встановив, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції при вирішенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання судді з 01.12.2016 року, в зв'язку зі зміною грошового забезпечення судді, апеляційний суд встановив, що позивач двічі звертався до відповідача з заявами про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі зміною грошового забезпечення судді з 01.12.2016 року, а саме - заява від 01.12.2016 року № 915, та 26.01.2017 року, додаючи при цьому довідку від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом.

Відповідно до матеріалів справи відповідач прийняв рішення від 09.12.2017 року № 12/1, в якому зазначено, що з набранням чинності Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», втратив чинність Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VII «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу ХІІ. Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 щодо неконституційності деяких статей, приймалось стосовно положень Закону № 2453-VI. Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» тимчасово, у період з 1 січня 2016 р по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір, зокрема, щомісячного довічного грошового утримання, призначеного (перерахованого) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може перевищувати 10 740 гривень. Відтак, при зверненні за перерахунком, проводився такий перерахунок з урахуванням ч. 4 ст. 142 Закону України 1402-VIII, при цьому, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати 10740 гривень. Виходячи з того, що позивачу з 04.10.2016 року призначене довічне грошове утримання без обмеження граничного розміру, а при проведенні його перерахунку, його розмір буде обмежений, відповідач вважав недоцільним проведення перерахунку з 01.12.2016 року.

Також відповідно до матеріалів справи у відповіді від 08.02.2017 року № 24-2-ПЗ, апелянт зазначив, що з 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774, яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають, що з 01.01.2017 року встановлено обмеження щомісячного грошового утримання максимальним розміром 10740 гривень та особливий порядок виплати в період роботи. Щомісячне довічне грошове утримання, яке перераховане з 01.01.2017 року, обмежується максимальним розміром 10740 грн. та застосовується особливий порядок виплати. З 05.01.2017 року набрав чинності Закону України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798, яким врегульовані питання пенсійного забезпечення суддів у 2017 році, скасовані зміни внесені до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.01.2017 року. Тому з 05.01.2017 року відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром та без урахування особливого порядку виплати в період роботи.

Враховуючи приписи ст. 22, 126 Конституції України, ч. 1 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VII «Про судоустрій і статус суддів», п. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду України по справа № 4-рп/2016 (№1-8/2016) від 08.06.2016 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які прийняті пенсійним органом всупереч вимог Конституції України.

З таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом зобов'язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження з 01.08.1985 року по 22.12.1986 строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день ), половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечникова) з 01.09.1987 р. по 19.06.1992 р. , що складає 2 роки 5 місяців 3 дні, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Баштанського районного суду Миколаївської області та Миколаївського окружного адміністративного суду з 21 грудня 1993 року по 03 жовтня 2016 року, в сукупності складає 26 років 7 місяців 04 дні, визначених згідно розрахунку та подання Миколаївського окружного адміністративного суду та шляхом зобов'язання здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі зміною грошового забезпечення суддів з 01.12.2016 року, за довідкою від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом, оскільки такий спосіб захисту в повному обсязі відновлює порушені права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19, 21, 22, 58, 126 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 94, 195, п. 1 ч. 1ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець