Справа № 819/825/17
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/825/17

06 липня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Косюк О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Оленяка В.Я., довіреність від 13.05.2017 року, № 31-19-0.9-4232/2-17

представника третьої особи Пасенчук Г.І., довіреність від 26.06.2017 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Залотопотіцька селищна рада Бучацького району Тернопільської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Залотопотіцька селищна рада Бучацького району Тернопільської області, в якому просить з врахуванням зміни позовних вимог визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у відповідності до чинного законодавства України звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідним пакетом документів про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.121 Земельного кодексу України. Однак, розглянувши вказану заяву, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішенням від 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17 в порушення вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України не надав ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ні мотивованої відмови у його наданні, з посиланням на лист Золотопотіцької сільської ради від 26.04.2017 року № 292 стосовно непогодження органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки. На думку позивача, рішення відповідача є невмотивованим, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області діяло правомірно та обґрунтовано надаючи відповідь позивачу щодо розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою, зареєстрованою 13 квітня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області за межами населеного пункту.

До заяви додано копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, викопіювання із публічної кадастрової карти та копію посвідчення учасника АТО. (а.с.58)

Відповідачем листом від 25.04.2017 року 18-19-0.52-3899/2-17 "Про надання пропозицій щодо прийняття наказу" направлялось клопотання Золотопотіцькій селищній раді Бучацького району Тернопільської області стосовно висловлення позиції органу місцевого самоврядування щодо можливості прийняття наказу про надання дозволу на розроблення позивачем документації із землеустрою, з метою подальшої передачі у власність земельної ділянки за згаданим цільовим призначенням. (.а.с.59)

05.05.2017 року на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надійшла відповідь від 26.04.2017 за № 292, у якій висловлено заперечення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу.

За результатами розгляду клопотання позивача та з урахуванням позиції Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області відповідач рішенням від 11.05.2017 № Ч-3588/0-1157/6-17, відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою до узгодження даного питання із Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області. (а.с.17)

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи системний аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: або проект наказу про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або проінформувати про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

Як підстава для прийняття оскаржуваного рішення виникла необхідність узгодити вказаний проект з органом місцевого самоврядування, що суперечить вимогам Земельного кодексу України, якою передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні такого дозволу.

Враховуючи викладене слід зазначити, що підставою відмови заявнику можуть бути лише мотивовані заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (ч.7 ст.118 Земельного кодексу України).

Таким чином, рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу", яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до узгодження даного питання з Золотопотіцькою сільською радою є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області, то суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено протиправність рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській областівід 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17.

Разом з тим, вирішення питання прийняття рішення про наданням дозволу на розробку проекту землеустрою є виключною компетенцією відповідача, а тому задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області може бути розцінене, як втручання суду у дискреційні повноваження органу державної влади.

Таким чином, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду та завдань адміністративного судочинства, суд не може підміняти інший орган, зокрема Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області і перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань про виділення земельної ділянки, які законодавством віднесенні до компетенції даного органу. Адміністративний суд не може втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області до задоволення не підлягають.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11,71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до пункту 2 частини другої ст.162 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Однак, разом із тим, суд не вправі втручатись у діяльність суб'єкта владних повноважень, переймати на себе виконання повноважень та прийняття рішень, які за законом покладені на орган виконавчої влади та є його виключною прерогативою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17 яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області за межами населеного пункту і зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,86,94,122,158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.05.2017 року Ч-3588/0-1157/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території села Возилів Бучацького району Тернопільської області.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.