Справа № 810/4482/16
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4482/16 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Аліменка В.О., Епель О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Відповідач, Вишгородська об'єднана ДПІ ГУ ДФС у Київській області) у якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.11.2015 № НОМЕР_1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між Акціонерним комерційним банком «Київ» (далі по тексту - АКБ «Київ», Банк) (кредитодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання кредиту від 07.02.2007 № 23, згідно з яким позивач одержав у банку кредит в доларах США для придбання земельних ділянок розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (далі по тексту - кредитний договір) (а.с.24-26).

У період з 19.10.2015 року посадовими особами Вишгородської об'єднаної ДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого додаткового блага фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. В результаті проведеної перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 30.10.2015 №1782/17-3/НОМЕР_2.

В акті зазначено, що на підставі документів, отриманих від АКБ «Київ», Вишгородська об'єднана ДПІ ГУ ДФС у Київській області дійшла висновку, що внаслідок анулювання боргу в розмірі 64 245 709,97 грн. фізичній особі ОСОБА_3 на підставі рішення від 26.08.2014р. (протокол засідання Правління АКБ «Київ» №40), у ОСОБА_3 виникли додаткові блага у вигляді суми анульованого боргу.

Відтак, керуючись статтею 167 Податкового кодексу України, посадовими особами Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було визначено суму оподаткованого доходу за 2014 р. - 64 245 709,97 грн., з якої донараховано податок на доходи фізичних осіб (далі по тексту - ПДФО) на загальну суму 10 921 527,09 грн. та штрафні санкції на суму 2730381, 77 грн.

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про те, що позивач порушив вимоги п.49.1, п.49.2 ст.49, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, зокрема, не подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 року та не задекларував отриману суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором, на загальну суму 64245709,97 грн., що призвело до не сплати ПДФО до бюджету з отриманого доходу.

В результаті чого, контролюючим органом ОСОБА_2 донараховано ПДФО у сумі 10921527,09 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» на загальну суму 13651908,86 грн., з яких: 10921527,09 грн. - за основним платежем; 2730381,77 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, залишок боргу позивача перед АКБ «Київ» за кредитним договором від №23 від 07.02.2017 в сумі 3719961,98 дол. США та 12571814,83 грн. було анульовано (прощено) кредитором, в результаті чого позивач отримав додаткове благо, а тому має сплатити визначене податковим органом грошове зобов'язання.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, між АКБ «Київ» і ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту від 07.02.2007 № 23, згідно з яким позивач одержав у банку кредит в доларах США для придбання земельних ділянок розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2011 позов АКБ «Київ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКБ «Київ» 3 719 961,98 дол. США та 27 132 446,38 грн. з яких 2571750 дол. США - заборгованість за кредитом, що видана у доларах США, 8543925 грн. - заборгованість за кредитом, що виданий у гривнях, 1148211,98 дол. США - заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом, що виданий у доларах США, 4027889,83 грн. - заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом, що виданий у гривні, 10601008,39 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3959623,16 грн. - пеня за несвоєчасну оплату відсотків за користування кредитом. Зазначене рішення набрало законної сили 24.10.2011.

Державним виконавцем ВДВС ВПВР ДВС України при примусовому виконанні виконавчого листа №2-116/2011 виданого 10.07.2013 Вишгородським районним судом складено акт опису й арешту майна від 26.03.2014 земельних ділянок придбаних позивачем (а.с.70-73).

Листом № 08.2.2/1851 від 28.08.2014 АКБ «Київ» повідомило ОСОБА_2, що заборгованість за кредитним договором, визнано безнадійною та 27.08.2014 списано Банком за рахунок страхового резерву в сумі 3 719 961,98 дол. США та 12 571 814,83 грн. в тому числі 2571750 дол. США - кредит, 8543925 грн. - кредит, 1148211,98 дол. США - проценти, 4027889,83 грн. - проценти (а.с.28).

Також, в зазначеному листі вказано, що відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення вимог Банку щодо сплати ОСОБА_2 вищезазначеного боргу. Банк продовжує претензійно-правову роботу і просить в найкоротший термін погасити існуючу заборгованість. Крім того, Банком звернуто увагу боржника - ОСОБА_2, що останній має неухильно виконати пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

На звернення позивача, листом № 08.4/97 від 04.02.2016 Банк повідомив останньому, що станом на 01.02.2016 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 3 719 961,98 доларів США та 12 571 814,83 грн., з яких:

-2 571 750 доларів США, та 8 543 925 грн. - кредит;

-1 148 211,98 доларів США та 4 027 889,83 грн. - проценти.

Також, в зазначеному листі вказано, що жодних домовленостей між позичальником та Банком стосовно визначення категорії якості боргу не має і бути не може, так як визначення категорії якості кредиту регламентується виключно Постановою Національного банку України №23 від 25.01.2012 «Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями», а не домовленостями.

В даному листі Банком повторно звернуто увагу ОСОБА_2 та наголошено, що 28.08.2014 АКБ «Київ» заборгованість за кредитним договором, визнано безнадійною та списано Банком за рахунок страхового резерву, а відшкодування (списання) банком за рахунок резерву безнадійної заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення вимог Банку щодо сплати ОСОБА_2 вищезазначеного боргу. Банк продовжує претензійно-правову роботу і пропонує позичальнику в найкоротший термін погасити існуючу заборгованість (а.с.27).

Тобто, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на момент надання відповіді АКБ «Київ» (04.02.2016) продовжував претензійно-правову роботу щодо існуючої заборгованості за кредитним договором і мав намір отримати заборгованість, яка визнана безнадійною та 27.08.2014 списано Банком за рахунок страхового резерву.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 163.1 ст. 163 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету визначено ст. 168 розділу IV ПК України.

Зокрема, у пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України вказано, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку в терміни, передбачені пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу.

Згідно із пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) зокрема, згідно з підпунктом «д»: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що положеннями вказаного пункту додаткове благо визначено, зокрема, як сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, без конкретизації того, які суми можуть входити до його складу (основний борг, нараховані проценти, неустойка (штраф, пеня)).

Між тим, в даному випадку АКБ «Київ» не повідомляв ОСОБА_2 про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, а навпаки листами від 28.08.2014 №08.2.2/1851 та 04.02.2016 № 8.4/97 підтвердив свої наміри про продовження претензійно-правової роботи щодо існуючої заборгованості та її стягнення.

Також, між Банком та ОСОБА_2 не укладався відповідний договір про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором, в якому було б зазначено, яка саме сума є анульованою (прощеною) позивачу та відповідно до вимог податкового законодавства має визначення додаткового блага.

Отже, листи АКБ «Київ» від 28.08.2014 №08.2.2/1851 та 04.02.2016 № 8.4/97 містили інформацію, що заборгованість позивача за кредитним договором, визнана безнадійною та списана Банком за рахунок страхового резерву, а не анульована (прощена) ОСОБА_2, що за своєю правовою природою має різні правові наслідки, як для позичальника так і для кредитодавця.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що визначене податковим органом позивачу грошове зобов'язання в розмірі 13 651 908,86 грн. не є додатковим благом в розумінні податкового законодавства, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку податковим органом не доведена правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог чинного законодавства України, а тому воно підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 16.11.2015 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_2 сплачений при поданні позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі - 14469 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят дев'ять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: В.О. Аліменко

О.В. Епель

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Аліменко В.О.

Епель О.В.