Справа № 235/7110/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аляб'єв І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року справа №235/7110/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді:ОСОБА_1,суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького міського центру зайнятості на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 р. у справі № 235/7110/16-а (головуючий І інстанції Аляб'єв І.Г.) за позовом ОСОБА_3 до Донецького міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із адміністративним позовом до Донецького міського центру зайнятості (далі - ОСОБА_4).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року адміністративну справу № 235/7110/16-а передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, просив суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_4 щодо відмови у реєстрації позивача як безробітного;

- зобовязати ОСОБА_4 зареєструвати ОСОБА_3 в якості безробітного з 04 листопада 2016 року;

- визнати протиправними дії ОСОБА_4 щодо не ознайомлення позивача з наказом від 17 листопада 2016 року № НТ 161117 «Про відмову ОСОБА_3 в наданні статусу безробітного»;

- стягнути з ОСОБА_4 суму моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.

В обгрунутування позову зазначив, що у жовтні 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію його як безробітного, проте у задоволені заяви йому було відмовлено, за відсутності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки статус безробітного надається незалежно від місця проживання або реєстрації. Просив задовольнити позов.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, за змістом яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Як вбачається з заперечень, відповідач зазначає, що оскільки у ОСОБА_3 відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а в якості адреси місця реєстрації позивач зазначає м. Донецьк, тобто територія, яка тимчасово не підконтрольна Україні, дії ОСОБА_4 щодо відмови у задоволені заяви позивача є законними.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволені частково.

Визнані протиправними дії Донецького міського центру зайнятості щодо відмови у реєстрації ОСОБА_3, як безробітного. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно вимог ст. 43 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон № 5067), реєстрація особи як безробітного проводиться незважаючи на його місце реєстрації або перебування.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою у якій вказав, що Закон № 5067, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 якою затверджений Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (Далі Порядок) передбачено, що реєстрація безробітних проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Тобто реєстрація проводиться або за зареєстрованим місцем проживання, або за місцем перебування.

Крім того, абзацом девятим пункту 3 Порядку передбачено, що при реєстрації в якості безробітного, внутрішньо переміщені особи пред'являють довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надають її копію.

Вважають, що ОСОБА_4 діяв в межах наданих повноважень, відповідно вимог законодавства.

Просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що викладенів апеляційній скарзі.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

28 вересня 2016 року ОСОБА_3, згідно наказу № 493-к від 15 вересня 2016 року звільнено з займаної посади у звязку з ліквідацією ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

26 жовтня 2016 року, під час відвідування Донецького міського центру зайнятості, позивачем подана заява про реєстрацію як безробітного.

28 жовтня 2016 року позивач повторно, засобами поштового звязку, направив на адресу ОСОБА_4 заяву про надання статусу безробітного. Зазначені заяви отримані відповідачем 26 жовтня 2016 року та 04 листопада 2016 року, відповідно.

Листом від 03 листопада 2016 року № 05/1082 на адресу позивача ОСОБА_4 спрямована відповідь на заяву від 26 жовтня 2016 року. З аналізу змісту вказаного листа, вбачається, що Цетром доведено до відома позивача порядок реєстрації внутрішньо переміщеної особи, але чіткої відповіді на заяву не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до персональної картки позивача № 00002 від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 зареєстрований та перебуває за адресою АДРЕСА_1.

Наказом ОСОБА_4 від 17 листопада 2016 року № НТ 161117 у наданні ОСОБА_3 статусу безробітного відмовлено на підстав відсутності необхідних документів, зокрема, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 10 січня 2017 року № НОМЕР_1.

Відповідно до персональної картки № 00008 від 10 січня 2017 року зареєстрований за адресою місця перебування Донецька область, м.Українськ, вул. Віталія Купрієнка-28/34.

Наказом Селидівського міського центру зайнятості від 11 січня 2017 року № НТ 170111 ОСОБА_3 наданий статус безробітного. Наказом від 18 січня 2017 року № 170118 призначена допомога по безробіттю з 18 січня 2017 року по 12 січня 2018 року та розпочато її виплату.

Відповідно до довідки Селидівського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_3 в період з січня 2017 року по травень 2017 року перераховано та виплачено 23 784,98 гривень допомоги по безробіттю.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову. При цьому виходить з такого.

Спірні питання врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон № 5067).

Відповідно до преамбули Закону № 5067 цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 5067 кожен має право на вільно обрану зайнятість.

Держава гарантує у сфері зайнятості безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку, соціальний захист у разі настання безробіття (стаття 5 Закону № 5067).

Стаття 9 Закону визначає, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом:

1) участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття;

2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства;

3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці;

4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Відповідно до статті 15 Закону № 5067 державна політика зайнятості населення базується на принципах: забезпечення рівних можливостей населення у реалізації конституційного права на працю; сприяння ефективному використанню трудового потенціалу та забезпечення соціального захисту населення від безробіття.

Метою державної політики у сфері зайнятості населення є: забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття; посилення соціального та правового захисту громадян України, які працюють за кордоном, у тому числі шляхом активізації міжнародного співробітництва, укладення міжнародних договорів, що стосуються питань захисту прав трудових мігрантів.

Згідно із статтею 43 Закону № 5067 статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 затверджений Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Абзацом девятим пункту 3 Порядку передбачено, що при реєстрації в якості безробітного, внутрішньо переміщені особи пред'являють довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надають її копію.

З аналізу вказаних норм вбачається, що серед інших документів особа яка надає заяву про реєстрацію її в якості безробітного зобовязана надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за умови, якщо ці особи є внутрішньо переміщеними особами.

Як встановлено судом станом на час звернення позивача до ОСОБА_4 з відповідною заявою 26 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 не був зареєстрований в якості внутрішньо переміщеної особи, а тому не мав обовязку надавати відповідну довідку.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 43 Закону № 5067 реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування, тому враховуючи принцип пріоритетності норм, а саме Закону над підзаконним актом, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що реєстрація безробітних проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування особи, та таку реєстрацію може провести будь-який центр зайнятості України.

Відтак, відмова ОСОБА_4 у реєстрації ОСОБА_3 та надання йому статусу безробітного з підстав відсутності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є протиправною.

Щодо посилань відповідача на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суд зазначає наступне.

Пунктом 1 зазначеної постанови передбачено, що стосовно призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509

З аналізу вказаної норми вбачається, що мова йде про призначення та виплату відповідних коштів саме внутрішньо переміщеним особам.

Суд звертає увагу на ті обставини, що спірним питанням є не призначення або виплата позивачу коштів, а безпосередньо дії ОСОБА_4 щодо відмови у реєстрації позивача та надання йому статусу безробітного.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправними дії ОСОБА_4 щодо відмови у реєстрації позивача як безробітного.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно ч.1 ст. 195 КАС України перегляд рішення суду першої інстанції відбувається в межах апеляційної скарги, тому постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в даному випадку не є предметом апеляційного перегляду.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 13.07.2017 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецького міського центру зайнятості на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 р. у справі № 235/7110/16-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 р. у справі № 235/7110/16-а залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

ОСОБА_5