Справа № 812/709/17
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/709/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Карча В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 06.12.2016 № РА267/16),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 22308096,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (далі - відповідач, ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит»), в якому просив стягнути з відповідача адміністративно-господарську санкцію за 2016 рік у сумі 22043574,00 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 19 квітня 2017 року по 18 травня 2017 року в розмірі 264522,90 грн, разом 22308096,90 грн. Позовні вимоги мотивовано таким.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 « Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач надав Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою 10-ПІ.

02.03.2017 позивачем було направлено до державної служби зайнятості запит про надання відповідачем інформації про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування інвалідів, а також про випадки відмови у працевлаштуванні осіб, направлених для працевлаштування (копія додається). 14.03.2017 на адресу позивача надійшла відповідь на запит, з якої слідує, що відповідач у 2016 році подавав до служби зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, але замовлень щодо професійного навчання або підготовки від роботодавця не надходило. Отже, відповідач ужив не всі можливі заходи для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи інформацію за Звітом 10-ПІ за 2016 рік, який був надісланий на адресу позивача відповідачем, вбачається не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році, у зв'язку з чим нарахована адміністративно- господарська санкція у розмірі 22043574,00 грн, яку відповідач повинен був сплатити до 15.04.2017.

Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженим постановою КМУ від 31 січня 2007 року № 70, визначено процедуру сплати адміністративно-господарських санкцій. Відповідно до п. 4 Порядку порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення.

Порядок нарахування пені та її сплати затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223. Відповідно до п. 3.4 Порядку нарахування пені здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарської санкції по день сплати включно (тобто з 19 квітня наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу). Відповідно до п. 3.7. Порядку, у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.04.2016 року № 277 «Про затвердження Положення про основи процентної політики Національного банку України», з 14.04.2017 встановлено облікову ставку у розмірі 13% річних, яка діє на день звернення з адміністративним позовом, тобто, на 18.05.2017.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно-господарської санкції з 19.04.2017 року по 18.05.2017 року з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 13% річних за кожен день прострочення, що складає 264522,90 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, 26.06.2017 надав заяву про розгляд справи без його участі (арк. спр. 46).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з таких підстав. Протягом 2016 року ТОВ «ДТЕК Ровенькинатрацит» належним чином виконувало обовязок щодо інформування центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, а саме подавало звітність за формою №3-ПН. Також протягом 2016 року ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» вживало інші заходи, передбачені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: створило робочі місця для працевлаштування інвалідів у кількості 360, щомісячно відокремленими підрозділами ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів до територіальних центрів зайнятості, у визначені законом строки підприємство подало звіт за формою 10-ПІ, щомісячно відокремлені підрозділи підприємства зверталися до територіальних центрів зайнятості з листами щодо сприяння у працевлаштуванні інвалідів, ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» взяло участь у ярмарку вакансій, який відбувся 09 вересня 2016 року, для осіб з обмеженими фізичними можливостями. Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів не було. Таким чином, ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» не допустило порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів». Тому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний номер 13396264) зареєстроване юридичною особою 24.12.1991, є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, і діє на підставі Положення про Луганське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (том 1 арк. спр. 7-12).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» є юридичною особою та знаходиться на обліку в Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів з 16.03.2012, реєстраційний номер 44/129/721 (том 1 арк. спр. 13).

01.03.2017 відповідач подав Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 12969 осіб, із них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 159 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 519 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника 61232,15 грн (том 1 арк. спр. 15).

Вирішуючи питання про правомірність нарахування позивачем адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню осіб, яким установлено інвалідність, суд виходить з такого.

Фонд соціального захисту інвалідів, відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 (далі - Положення), є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів.

Згідно з п. 5 Положення Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: реєстрації у них підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (п.п.1.1 п.5); організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків (п.п. 1.2. п. 5); збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом (п.п. 1.4 п. 5); обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які використовують найману працю (п.п. 1.5 п. 5).

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-12 (далі - Закон № 875).

За змістом ст. 20 Закону № 875 Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - суб`єкт владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Статтею 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875 встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно з п. 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаних положень законодавства слідує, що Закон зобов'язує підприємства забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів, з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону № 875.

Суд установив, що наказом ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» від 04.01.2016 № 17 для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів створено 360 робочих місць для працевлаштування інвалідів (том 3 арк. спр. 198).

Протягом 2016 року відокремлені підрозділи ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» подавали звітність за формою № 3-ПН до центрів зайнятості (том 1 арк. спр. 58-242, том 2 арк. спр. 1-246, том 3 арк. спр. 1-197, 199-245, том 4 арк. спр. 1-31, 33-56).

Також протягом 2016 року відповідач звертався до центрів зайнятості Луганської області з листами, в яких просив повідомляти про кількість інвалідів, які перебувають на обліку в центрі зайнятості, сприяти в направленні на підприємство інвалідів для їх працевлаштування, а також направляти запрошення для участі в ярмарках вакансій, які будуть проводитися центрами зайнятості (том 4 арк. спр. 57-105).

Листом від 19.10.2016 № 13/02-2710 Сєвєродонецький міський центр зайнятості повідомив ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», що станом на 01.10.2016 на обліку безробітних у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості перебували 57 інвалідів. Бажаючих працювати в ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», місце проведення роботи м. Ровеньки, немає (том 4 арк. спр. 106).

Відповідно до листа від 13.09.2016 № 13/04-2344 Сєвєродонецький міський центр зайнятості підтверджує участь представника ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» в ярмарку вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями, який відбувся 09 вересня 2016 року (том 4 арк. спр. 32).

Таким чином, відповідач протягом 2016 року вживав заходів щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування шляхом звітування до центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів, участі в ярмарку вакансій для працевлаштування інвалідів, направлення запитів до центрів зайнятості про сприяння в працевлаштуванні інвалідів.

Фактів безпідставної відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з обмеженими фізичними можливостями у 2016 році судом не встановлено.

Аналіз вищевказаних положень дає підстави для висновку про те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обовязок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Продекспорт» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та від 26 червня 2012 року у справі № 21-105а12 за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Одеської залізниці про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Склад правопорушення, який є підставою для стягнення адміністративно-господарських санкцій, в межах спірних правовідносин позивачем не доведений.

Обовязок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обовязком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян у зв`язку з їх відсутністю не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Згідно з приписами статей 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Позивачем не доведено правомірності заявленого позову, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 22308096,90 грн відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено 11 липня 2017 року.

Суддя ОСОБА_2