Справа № 812/436/17
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/436/17

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ларіної П.Є.,

та

представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - не прибув,

від третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Лисичанський гумово-технічний завод» до Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція у м.Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2017 №,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Лисичанський гумово-технічний завод» (далі - Позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2017 № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в лютому 2014 року Позивачем подано до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську податкову декларацію з плати за землю від 10.02.2014 № . Сплату грошового зобов'язання з орендної плати за землю було здійснено 17.03.2014, за квітень 2014 року - 19.06.2017. Із акта камеральної перевірки від 26.12.2016 № 00216/1202/31097964 та податкового повідомлення рішення від 01.02.2017 № , вбачається, що Позивачем порушено термін сплати узгодженої суми грошового зобов'язання по сплаті за землю в частині орендної плати з юридичних осіб в частині несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов'язань, однак на думку Позивача, при нарахуванні штрафу не враховано приписи Закону України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції, що діяла на момент вчинення порушення), що відсутність зобов'язання сплачувати земельний податок у вказаний період виключає відповідальність за несвоєчасну його сплату.

В судове засідання представник позивача не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 165).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав заперечення проти адміністративного позову (а.с. 37-44), в обґрунтування яких зазначив, що відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Статтею 11 Закону № 1669 визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (14.10.2014), і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Тому Відповідач вважає що в лютому 2014 року та квітні 2014 року Позивач зобов'язаний був сплачувати узгоджені суми з орендної плати за землю.

Водночас, згідно зі статтею 10 Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстава для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово- промислової палати України.

Разом з цим, Позивачем не було надано до ДПІ у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області сертифікату Торгово-промислової палати України.

За таких обставин, на думку Відповідача, Позивач, в силу приписів Закону № 1669 не звільнений від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань.

Статтею 2 Податкового кодексу України встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу. Так, згідно з п. 2.1 ст. 2 та п. 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до Кодексу.

Відповідач вважає, що прийняття Закону № 1669 не зумовило зупинення або зміну порядку адміністрування податків та зборів, права та обов'язки платників податків та зборів; компетенцію контролюючих органів; повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю; а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Послався на пункт 3 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким встановлено, що в разі, якщо законодавчими актами передбачені інші правила справляння податків і зборів, що регулюються цим Кодексом, застосовуються правила цього Кодексу.

Таким чином, Відповідач вважає, що при сплаті орендної плати за землю платники цього податку повинні керуватись нормами Податкового кодексу України.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

15.05.2017 Відповідач подав до суду додаткові пояснення (а.с. 107-133), в яких додатково зазначив, що пунктом 56.11 статті 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. Згідно пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Станом на 12.05.2017 Позивач уточнюючий розрахунок про зменшення задекларованої суми податкового зобов'язання не надав.

За приписами пункту 37.3 статті 37 ПК України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Таким чином, Відповідач вважає, що Позивачем доказів на підтвердження припинення спірного податкового зобов'язання щодо плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності), у встановлений законом спосіб не надано.

На думку Відповідача, Позивач маючи пільгу по сплаті орендної плати на землю, як платник який знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, не скористався нею, звітував до податкового органу за повною ставкою за звітний податковий період - 2014 рік.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 166).

В судове засідання представник третьої особи не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 163).

Відповідно до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов наступного.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанський гумово-технічний завод» (), зареєстроване юридичною особою 11.08.2000 (а.с. 20), зареєстрований як платник податків за неосновним місцем обліку в Державній податковій інспекції в м. Лисичанську з 01.01.2004 (а.с. 68-71).

Рішенням Лисичанської міської ради від 21.02.2007 № 217 (а.с. 16-19) Позивачу було передано в оренду земельні ділянки: загальною площею 0,4497 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128, для розміщення та експлуатації вбудованих приміщень адміністративно-виробничого комплексу (АВК); загальною площею 0,4730 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128, для розміщення та експлуатації вбудованих приміщень центральної заводської лабораторії (ЦЗЛ); загальною площею 0,6389 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе (сьогодні - Незалежності), 128, для розміщення та експлуатації цеху № 22 (будівля котельної); загальною площею 1,8467 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128, загальною площею 1,8467 га для розміщення та експлуатації вбудованих приміщень бункерного складу сажі; загальною площею 3,0413 га терміном на 10 років за адресою Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128 для розміщення та експлуатації будівлі цеху № 6; загальною площею 5,3211 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128, для розміщення та експлуатації цеху № 1, цеху № 2 та АПК; загальною площею 0,4706 га терміном на 10 років за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орджонікідзе, 128, для розміщення та експлуатації будівлі складу пом'якшувачів.

05 лютого 2014 року Позивач надав до Державної податкової інспекції в м.Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 05.02.2014, згідно якої нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2014 рік на загальну суму 888143,57 грн з щомісячним платежем по 74011,96 грн, окрім грудня в якому до сплати належало 74012,01 грн (а.с. 72-75).

26 грудня 2016 року уповноваженою особою Державної податкової інспекції у м.Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області в порядку статті 76 Податкового кодексу України було проведено камеральну перевірку податкових декларацій з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності Позивача за результатам, якої було прийнято акт від 26.12.2016 № 00216/1202/31097964 (а.с. 76).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено, що Позивач несвоєчасно сплатив самостійно визначене грошове зобов'язання з плати за землю в частині орендної плати з юридичних осіб, а саме: самостійно визначене платником грошове зобов'язання по земельному податку в сумі 74011,96 грн з граничним терміном сплати 02.03.2014, дата сплати 17.03.2014 з кількістю днів затримки - 15, самостійно визначене платником грошове зобов'язання по земельному податку в сумі 74011,96 грн з граничним терміном сплати 30.05.2014, дата сплати 19.06.2014 з кількістю днів затримки - 18.

01 лютого 2017 року Відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення №, яким до Позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за затримку 18 та 15 календарних днів застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 134006,20 грн (а.с. 77-78).

Спірним у справі є податкове повідомлення-рішення від 01.02.2017 № щодо нарахування Позивачу штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами пункту 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

На виконання Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Лисичанськ Луганської області.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено, м. Лисичанськ Луганської області.

Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, яка була чинна на дату виникнення спірних правовідносин) під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Отже, положення статті 6 Закону № 1669 передбачали звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, що дозволяло платникам податку, на яких розповсюджувалась норма цього закону викладена в вищезазначеній редакції, звітувати до податкового органу із зазначенням підстави звільнення від сплати або уточнити (зменшити) податкові зобов'язання за час АТО.

Позивач здійснює господарську діяльність в м. Лисичанську Луганської області, яке згідно з розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р належить до затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Позивачем порушено строки сплати самостійно визначеного платником грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за лютий 2014 року із граничним терміном сплати 02.03.2014 на 15 днів (сплата відбулась 17.03.2014), та за квітень 2014 року - граничний термін сплати 30.05.2014 на 18 днів (сплата відбулась 19.06.2014).

Зазначені обставини визнаються сторонами.

Факт несвоєчасної сплати грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за лютий, квітень 2014 року не є спірною обставиною між сторонами, внаслідок чого не підлягає доказуванню відповідно до частини третьої статті 72 КАС України.

Враховуючи дату початку антитерористичної операції, визначену законом, право на звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності у Позивача виникає лише з 14 квітня 2014 року.

Таким чином норми Закону № 1669 до правовідносин із застосування штрафу в сумі 5999,71 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за лютий 2014 року взагалі не можуть бути застосовані.

Щодо правомірності застосування штрафних санкцій в сумі 7400,91 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за квітень 2014 року суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, нормами Закону № 1669 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) було передбачене звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельних ділянок наведеною нормою не визначений.

Згідно з частиною 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

У відповідності до вимог підпунктів 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами пункту 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до пункту 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 року № 865 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 «Відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок».

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Суд вважає, що наведені норми ПК України не суперечать Закону № 1669, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було подано податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, у яких самостійно визначено суми земельного податку, що підлягають сплаті за даними платника.

У пункті 56.11 статті 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Позивачем уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 05.02.2014 до Відповідача не подавався.

Таким чином, Позивач маючи право на податкову пільгу ним не скористався.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що Законом № 1669 передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, однак не врегульовано звільнення платників податків від відповідальності за несвоєчасну сплату таких грошових зобов'язань, а, отже, норми даного Закону не застосовуються у спірних правовідносинах та посилання Позивача на проведення антитерористичної операції у місті Лисичанську є безпідставним.

Водночас Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17 травня 2016 року внесено зміни до Закону № 1669-VII, які набрали чинності 08 червня 2016 року.

На підставі цих змін положення Закону № 1669-VII викладені в наступній редакції:

- стаття 6: звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону;

- стаття 7: скасувати орендну плату за користування державним та комунальним майном і концесійний платіж за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, розташованим у населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону:

- частина 4 статті 4: перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що після 08 червня 2016 року правом на звільнення від сплати за користування земельними ділянками та орендної плати за землю користуються лише ті суб'єкти господарювання, які здійснюють свою діяльність у межах населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження або розташованих на лінії зіткнення. Місто Лисичанськ Луганської області до переліку таких населених пунктів не належить.

Також суд зазначає, що згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до статті 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки; податкового кредиту. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

До того ж, статтею 100 ПК України визначено загальні положення перенесення строку сплати податку на більш пізній строк шляхом розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань платника податків під проценти, тобто перенесення строку виконання податкового обов'язку.

Таким чином, з вищенаведених норм вбачається, що Податковий кодекс України передбачає обов'язок платника податків в строки, встановлені цим кодексом сплатити самостійно узгоджену ним суму грошового зобов'язання, а у зв'язку з неможливістю такої сплати в установлені законодавством строки, платник податків має право перенести строк сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк, шляхом розстрочення, або відстрочення грошових зобов'язань.

При цьому, підставою для такого розстрочення/відстрочення у відповідності до пункту 100.2 статті 100 наведеного кодексу є звернення платника податків із відповідною заявою до контролюючого органу про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

До того ж пунктами 100.4-100.5 ПК України вищенаведеної статті встановлено, що підставою для відстрочення/розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Таким чином, Податковий кодекс України встановлює певні підстави для розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань у зв'язку з неможливістю їх сплати у встановлений Законом строк.

Судом встановлено, що Позивачем до Відповідача Сертифікат Торгово-промислової палати України із засвідченням настання обставин непереборної сили не надавався.

Даний факт визнається сторонами.

Наявність у Позивача такого Сертифікату не знайшла своє підтвердження і під час судового розгляду даної справи.

Також суд зазначає, що наявність Сертифікату не є підставою для несплати податкових зобов'язань, та не є обставинами, що звільняють платника податку від відповідальності за несплату узгоджених грошових зобов'язань, а лише засвідчує факт, який повинен братись до уваги контролюючим органом для надання платникові розстрочення/або відстрочення сплати таких зобов'язань (у разі прийняття відповідного рішення) через обставину непереборної сили.

Оскільки для правильного вирахування контролюючим органом платнику податків строку розстрочення або відстрочення сплати таких грошових зобов'язань не достатньо лише Сертифікату, а потрібна самостійно подана платником податків разом із Сертифікатом заява у відповідності до пункту 100.2 статті 100 ПК України із визначенням платником строку розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, після якого останній зобов'язується сплатити розстрочену, або відстрочену суму грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що Позивач із такою заявою та Сертифікатом Торгово-промислової палати до контролюючого органу не звертався, а тільки зазначав, що у Відповідача на підставі статті 6 Закону № 1669 відсутні підстави вважати, що у спірний період - квітень 2014 року, період прострочення термінів сплати земельного податку виник податковий борг. Позивач вважає, що відсутність зобов'язання сплачувати земельний податок у вказаний період виключає відповідальність за несвоєчасну його сплату.

Аналогічний висновок міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду від 04.10.2016 у справі № 805/59/16-а, від 04.04.2017 у справі № 805/33/16-а.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Відповідач при винесенні податкового повідомлення - рішення від 01.02.2017 № діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, сплачений позивачем судовий збір не підлягає поверненню.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 06 липня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Лисичанський гумово-технічний завод» до Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2017 № відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 12 липня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін