Справа № 820/1934/17
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. № 820/1934/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.04.2017 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомленнярішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 1703/20-40-14-01-08/25588528 від 28.03.2017.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши письмові заперечення на нього, та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена планова документальна виїзна перевірка ТОВ "Призма Електрик" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Результати перевірки оформлені актом № 1703/20-40-14-01-08/25588528 від 28.03.2017, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 7 П(С) БО 16, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 532099 грн (в т.ч. за 2015 рік на суму 383630 грн, за 2016 рік (І півріччя) 148469 грн; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ в сумі 211221 грн (в т.ч. за квітень 2015 року - 46255 грн, за квітень 2016 року - 16269 грн, за червень 2016 року - 39908 грн, за липень 2016 року - 108789 грн).

На підставі висновків акту перевірки № 1703/20-40-14-01-08/25588528 від 28.03.2017, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 26.04.2017 № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 606333,50 грн, з яких: основний платіж - 532099 грн, штрафні (фінансові) санкції - 74234,50 грн; та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 316831,50 грн, з яких: основний платіж - 211221 грн, штрафні (фінансові) санкції - 105610,50 грн.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Призма Електрик" із суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Призма Електрик" (замовник) та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 (підрядчик) укладено договір на виконання робіт № 1201/2015 від 12.01.2015.

Відповідно до умов договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором замовник доручає підрядчикові, а підрядчик бере на себе зобов'язання щодо виконання робіт. Строк виконання робіт становить до 31.12.2015. Загальна вартість виконання робіт становить за погодженням сторін 2600000 грн. Вартість є попередньою і може змінюватися від фактично виконаного об'єму робіт.

Факт виконання умов договору підтверджується наявними в матеріалах справи актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ПО-0000003 від 31.12.2015, відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) становить 1900000 грн та додатком № 1 до нього.

Також на підтвердження факту виконання умов договору позивачем надано до суду копії протоколів приймальноздавальних випробувань низьковольтного комплектного пристрою та технічних характеристик, складених СПДФО ОСОБА_3

Крім того, позивачем на підтвердження факту виконання умов договору з СПДФО ОСОБА_3 надано схеми електричні принципові на 793 аркушах, які досліджені у судовому засіданні та повернуті позивачу.

Під час судового розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період (з 01.01.2015 по 31.12.2016) позивачем не здійснено оплату за виконані роботи та у позивача рахувалася перед СПДФО ОСОБА_3 кредиторська заборгованість за вищевказаним договором в сумі 1900000 грн, яка відображена у оборотно-сальдових відомостях, що підтверджено в акті перевірки контролюючим органом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 Наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку" (далі - П (С) БО), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п. 5); витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6). Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. (п. 7).

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

За змістом вказаної норми податковий кредит та валові витрати підприємства вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Судом встановлено, що наданий позивачем акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ПО-0000003 від 31.12.2015 має усі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд критично відноситься до посилань контролюючого органу на те, що ОСОБА_3 є засновником (в розмірі 50%) та комерційний директором ТОВ "Призма Електрик", оскільки, ані в акті перевірки, ані під час судового розгляду справи, контролюючим органом не зазначено яким чином даний факт впливає на суть встановленого порушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач необґрунтовано дійшов до висновку про завищення ТОВ "Призма Електрик" витрат за 2015 рік в сумі 1900000 грн по взаємовідносинам з СПДФО ОСОБА_3

Щодо взаємовідносин ТОВ "Призма Електрик" із ТОВ "ТС Трейдінг" та ТОВ "ТБС-Україна" судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ТС Трейдінг" поставило на адресу ТОВ "Призма Електрик" товар: труби та сталь на загальну суму 145515,60 грн.

Факт поставки ТОВ "ТС Трейдінг" зазначеного товару на адресу ТОВ "Призма Електрик" підтверджується наявними в матеріалах справи податковою накладною № 1 від 28.04.2016 на загальну суму 145515,60 грн, видатковою накладною № ТС-0002/04 від 28.04.2016, рахунком-фактурою № 1/1 від 28.04.2016, товарно-транспортною накладною № 1 від 28.04.2016 та відомостями про вантаж.

Оплата за товар здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 652 від 28.04.2016.

Також, судом встановлено, що між ТОВ "Призма Електрик" (замовник) та ТОВ "ТБС-Україна" (підрядник) укладено договір виконання проектних робіт № 29/03-1 від 29.03.2015, відповідно до умов якого підрядник зобов'язується виконати роботи з розроблення проектної документації (робочого проекту) щодо коригування електричної частини проекту силового електрообладнання та системи керування устаткуванням за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Косівщина, вул. Польова, б. 1. За виконану роботу замовник перераховує підряднику 277530,77 грн.

Факт виконання умов договору підтверджується наявними в матеріалах справи податковою накладною № 10 від 30.04.2015 на загальну суму 277530,77 грн.

Судом встановлено, що ТОВ "Призма Електрик" (замовник) та ТОВ "ТБС-Україна" (виконавець) укладено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 20.04.2015, відповідно до якого сторони склали акт про те, що виконавцем проведені такі роботи (надані такі послуги) по договору № 29/04-1 від 29.04.2015: роботи з розроблення проектної документації (робочого проекту) щодо коригування електричної частини проекту силового електрообладнання та системи керування устаткуванням за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Косівщина, вул. Польова, б. 1, на загальну суму 277530,77 грн.

Позивачем платіжним дорученням № 1023 від 06.05.2015 здійснено оплату ТОВ "ТБС-Україна" за проектні роботи згідно договору № 29-04-1 від 29.04.2015 у сумі 277530,77 грн.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що відповідно до переписки ТОВ "Призма Електрик" та ТОВ "ТБС-Україна" листами № 166 від 06.05.2015, № 07/05-1 від 07.05.2015, № 164 від 05.05.2015 та № 30/04-1 від 30.04.2015, сторони, у зв'язку із технічною помилкою, домовились, що робити виконані ТОВ "ТБС-Україна" як підрядником, вказані в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 20.04.2015 на суму 277530,77 грн. виконані саме за договором на виконання проектних робіт № 29/03-1 від 29.03.2015. Також, сторони домовились, що грошові кошти у сумі 277530,77 грн, перераховані ТОВ "Призма Електрик" на рахунок ТОВ "ТБС-Україна" згідно платіжного доручення № 1023 від 06.05.2015 слід вважати перерахованими за виконані роботи за договором на виконання проектних робіт № 29/03-1 від 29.03.2015.

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно зі ст. 1, ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 17 П(С)БУ 16 Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно з абз. 5 п. 19. Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), як витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно пп. "в" п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового періоду наступного звітного (податкового) періоду.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Суд зазначає, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження взаємовідносин із ТОВ "ТС Трейдінг" та ТОВ "ТБС-Україна", за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, спричинили втрату ними юридичного статусу первинних документів, контролюючим органом не доведено.

При цьому слід зазначити, що жодним нормативно правовим актом не затверджено форми бланку акту надання послуг чи звіту, крім законодавчо встановленого мінімуму обовязкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону № 996-XIV для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, слід також зазначити, що незначні недоліки в заповненні актів, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг. Відповідно, недотримання вимог, що пред'являються до оформлення первинного документа в бухгалтерському обліку, не може бути безумовним висновком про безпідставність виникнення податкової вигоди.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд вважає, що документи, надані позивачем, мають всі обовязкові реквізити, зокрема, дату, місце складення документу, результат проведених робіт, підписи повноважних осіб, підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "ТС Трейдінг", ТОВ "ТБС-Україна".

За викладених обставин, суд вважає, що спірні господарські операції позивача з були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтоване та правомірне формування позивачем даних податкового обліку по господарським взаємовідносинам з ТОВ "ТС Трейдінг" та ТОВ "ТБС-Україна".

Щодо взаємовідносин ТОВ "Призма Електрик" із приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" та публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", судом встановлено наступне.

19 серпня 2015 року між ПП "НВФ "VD МАІS" (постачальник) та ТОВ "Призма Електрик" (покупець) укладено договір поставки №150819-1.

Відповідно до умов Договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість у строки і на умовах, визначених цим Договором та/або будь-якими додатками до нього і рахунками. Номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару зазначаються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що за необхідності сторони можуть також укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, яка в такому випадку також є невідємною частиною Договору.

Розділом 3 Договору сторони передбачили, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати, може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у Специфікації чи рахунку, які є додатками до цього Договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного Договору.

Сторонами відповідно до п. 1.3. договору підписано: специфікацію № 150819-1-1 по рахунку № 464400 - додаток № 1 від 27.08.2015 до договору, специфікацію № 150819-1-2 по рахунку №464423 - додаток № 2 від 28.08.2015 до договору.

На виконання умов Договору ПП "НВФ "VD МАІS" поставив ТОВ ОСОБА_4", а останній прийняв зазначений в рахунках та специфікаціях товар, а саме: відповідно до рахунку № 464400 від 27.08.2015 товар на загальну суму 3205700,17 грн., про що складено видаткову накладну №474674 від 15.10.2015; відповідно до рахунку № 464423 від 27.08.2015 товар на загальну суму 1413978,91 грн, про що складено видаткову накладну №472974 від 14.11.2015 на суму 1251316,56 грн. та видатковою накладною № 474644 на суму 162662,35 грн.

Також, на підтвердження факту поставки позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні № 01102015 від 30.09.2015 та № 15102015 від 15.10.2015 з відомостями про вантаж та пакувальний лист № 151001.10.

На підставі розділу 3 Договору, сторони 21.06.2016 підписали акт №464400/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого ТОВ "Призма Електрик" згідно з рахунком №464400 з урахуванням відповідної доплати на суму 585863,59 грн та акт №464423/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого ТОВ "Призма Електрик" згідно з рахунком №464423, з урахуванням відповідної доплати на суму 258414,19 грн.

Частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Як зазначено вище, сторони в п. 3.2. Договору зазначили про можливість зміни ціни у разі збільшення курсу валюти, визначеної у Специфікаціях, які є додатками до Договору.

В укладених до Договору Специфікаціях сторони визначили валюту грошового еквіваленту - Євро та зазначили курс цієї валюти по відношенню до гривні, що свідчить і про визначення ними при укладенні Договору і грошового еквіваленту гривневої ціни.

За змістом норми ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України, встановлення в Договорі грошового еквіваленту гривневої ціни за відсутності іншого, ніж передбачений цією нормою порядку визначення гривневої ціни є достатньою підставою для коригування ПП "НВФ "VD MAIS" гривневої ціни, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту - Євро до гривні на день платежу, у зв`язку з чим умова Договору, зазначена в пункті 3.2. і сформульована як "може змінюватися" передбачає наявність згоди обох сторін на таку зміну, не суперечать положенням зазначеної норми Закону та визначає можливість зміни ціни в разі зміни курсу валюти еквіваленту.

Сума доплати, на яку збільшилася вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця), входить до гривневої ціни Договору (вартості товару) і зазначення її сторонами в Актах узгодження ціни не є зміною ціни Договору (вартості поставленого товару) та строку її оплати.

Зазначені в цих Актах узгодження ціни суми доплати до вартості відповідних партій товару, поставленого ПП "НВФ "VD MAIS" за Договором повністю відповідають сумам коригування вартості товару у гривні за відповідними партіями, проведеними у звязку зі збільшенням курсу визначеної сторонами у Специфікаціях валюти еквіваленту - Євро, і таке збільшення проводилось саме у зв`язку із зазначеною обставиною.

Даний факт встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 по справі № 922/3300/16 (набрала законної сили з дня її прийняття).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено правомірність складання ПП "НВФ "VD MAIS" та ТОВ "Призма Електрик" актів про узгодження договірної ціни від 21.06.2016 №464400/1 та №464423/1, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, стосовно відсутності правових підстав для укладення таких актів та в подальшому формування позивачем даних податкового обліку по цим взаємовідносинам.

Також, судом встановлено, що 09.09.2014 між ТОВ "Призма Електрик" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (покупець) укладено договір № 2106 на придбання технологічного устаткування.

Відповідно до умов Договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити товар (устаткування), на умовах, визначених цим договором. Кількість, номенклатура устаткування визначаються у Специфікаціях, які є невідємною частиною Договору

Розділом 3 Договору сторони встановили, що поставка устаткування здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до вимог поставки, зазначені в Специфікаціях. Вартість на устаткування може бути змінена тільки за взаємною згодою шляхом внесення змін до договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено специфікацію № 7 від 09.09.2014, якою визначено, що ТОВ "Призма Електрик" (постачальник) передає, а ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (покупець) приймає та оплачує устаткування на загальну суму 5396391 грн.

Пунктом 9 зазначеної Специфікації сторонами погоджено, у разі зміни курсу більш ніж на 3% розрахунок здійснюється по курсу Євро НБУ, діючому на дату оплати.

На виконання умов Договору ТОВ ОСОБА_4" поставив ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", а останній прийняв зазначений в специфікації товар, що підтверджується наданою до суду видатковою накладною № ПЭ-0000266 від 05.10.2015.

Також, на підтвердження факту поставки ТОВ "Призма Електрик" надано до суду товарно-транспортну накладну № ПЭ-0000728 від 05.11.2015 з відомістю про вантаж та довіреність № 1089 від 15.11.2015 на отримання товару.

Так, 04.07.2016 на підставі розділу 3 Договору та пункту 9 Специфікації, сторони підписали акт переоцінки до договору № 2106 від 09.09.2014, в якому, враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого ТОВ "Призма Електрик" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" та встановили, що суму доплати (переоцінки) в розмірі 3963374,81 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Як зазначено вище, сторони у Специфікації зазначили про можливість зміни ціни у разі збільшення курсу валюти.

Встановлення сторонами в грошового еквіваленту ціни товару є обставиною, яка в силу статті 533 Цивільного кодексу України надає право ТОВ "Призма Електрик" визначати вартість поставленого товару, яка підлягає оплаті ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" у гривнях, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту - Євро до гривні на день платежу.

Суд критично відноситься до посилань контролюючого органу в акті перевірки на те, що ТОВ "Призма Електрик" 04.07.2016 укладено із ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" акт переоцінки до договору № 2106 від 09.09.2014, у зв'язку із складанням ПП "НВФ "VD MAIS" та ТОВ "Призма Електрик" актів про узгодження договірної ціни від 21.06.2016 №464400/1 та №464423/1, оскільки даний висновок відповідача є лише припущенням, яке не підтверджується жодними належними доказами. Крім того, ані в акті перевірки, ані під час судового розгляду справи, контролюючим органом не зазначено яким чином даний факт впливає на суть встановленого порушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ "Призма Електрик" мало усі законні підстави для укладення із ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" акту переоцінки до договору № 2106 від 09.09.2014, на підставі чого суд вважає необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, стосовно відсутності правових підстав для укладення такого акту та в подальшому формування позивачем даних податкового обліку по цим взаємовідносинам.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обєктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі обєкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Таким чином, правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство повязує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення господарських операцій, у тому числі й з реалізації товарно-матеріальних цінностей.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суд враховує долучені ТОВ "Призма Електрик" до матеріалів справи належним чином оформлені копії документів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій з приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" та публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" та їх учасників, та підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено доводів, що спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження можливої фіктивності позивача або його контрагентів.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем реального характеру господарських операцій з приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" та публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", а отже суд вважає, що позивачем обґрунтовано та правомірно сформовано дані податкового обліку по господарським взаємовідносинам з цими контрагентами.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті перевірки № 1703/20-40-14-01-08/25588528 від 28.03.2017 висновків, а відтак і законності винесених податкових повідомлень-рішень від 26.04.2017 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 26.04.2017 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" (61007, м. Харків, пр. Косіора, 91, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 13847 (тринадцять тисяч вісімсот сорок сім) грн 48 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2017 року.

Суддя А.С. Мороко