Справа № 754/4745/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 червня 2017 року м. Київ К/800/21340/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 7 роти 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Пільганчука Віталія Миколайовича, Державної казначейської служби України, державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій та бездіяльності неправомірними, стягнення майнової шкоди (збитків), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням уточнень позовних вимог) визнати протиправною та скасувати постанову інспектора поліції від 2 квітня 2016 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу; визнати неправомірними дії інспектора поліції в частині тимчасового затримання транспортного засобу Toyota Camry НОМЕР_1 шляхом його доставляння евакуатором для зберігання на спеціальний штраф майданчик; визнати неправомірною бездіяльність інспектора поліції в частині невжиття заходів щодо повернення вказаного транспортного засобу до місця постійної дислокації; визнати неправомірними дії інспектора поліції в частині перешкоджання уповноваженій позивачем особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії, бути допущеною до керування транспортним засобом у зв'язку із відстороненням позивача від керування вказаним автомобілем; стягнути з Держави Україна в особі Державного казначейства України майнову шкоду (збитки), яка включає в себе витрати на оплату евакуатора (транспортування) та зберігання транспортного засобу на спеціальному штраф майданчику у розмірі 1272 грн; стягнути з державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» майнову шкоду (збитки) у розмірі 1272 грн, яка включає у себе витрати на оплату евакуатора (транспортування) та зберігання транспортного засобу на спеціальному штраф майданчику.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №024281 від 2 квітня 2016 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України є незаконною, такою, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» та закрито провадженні у справі в цій частині.

Роз'яснено позивачу, що такі позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року змінено, зазначивши, що підстави для відмови у задоволенні позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Так, судами встановлено, що позивач, керуючи транспортним засобом Toyota Camry НОМЕР_1, 2 квітня 2016 року о 00 год 05 хв по вулиці Білецькій 15 у місті Києві, не подав покажчика повороту та в подальшому не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, за що інспектором поліції винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №024281 від 2 квітня 2016 року та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що о 01 год 52 хв інспектором поліції складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Toyota Camry НОМЕР_1 шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний штраф майданчик чи стоянку у м. Києві по вул. Червоногвардійська, 20Б. При цьому у Акті зазначено, що тимчасове затримання даного транспортного засобу здійснено відповідно до статей 126, 130 КУпАП у зв'язку із відсутністю у власника (особи, що керувала даним транспортним засобом) посвідчення водія та реєстраційного документу на вказаний автомобіль.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписами з нагрудних відео реєстраторів інспекторів патрульної поліції, з яких також підтверджується відсутність з боку відповідача - інспектора патрульної поліції Пільганчука В.М. порушень законів України та відповідних інструкцій, затверджених наказами Міністерства внутрішніх справ України.

Крім того, суд першої інстанції виходив з показань свідка ОСОБА_3, який у судовому засіданні пояснив, що був одним із членів екіпажу, який допомагав поліцейським, та зазначив, що позивач знаходився з явними ознаками сп'яніння та відмовлявся від пред'явлення інспектору патрульної поліції Пільганчуку В.М. посвідчення водія та реєстраційного документу на автомобіль.

Також суд першої інстанції критично оцінив надіслані позивачем на адресу суду письмові пояснення свідка ОСОБА_4, оскільки даній особі не було роз'яснено його права та обов'язки, встановлені статтею 65 Кодексу адміністративного судочинства України, не приведено його до присяги та не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» апеляційний суд виходив з того, що обов'язковим елементом публічно-правового спору є наявність хоча б в однієї зі сторін ознаки суб'єкта владних повноважень, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, проте відомостей про те, що державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток», будучи суб'єктом господарювання, здійснює владні управлінські функції по відношенню до позивача, відсутні, а тому позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди з вказаного підприємства є формою цивільно-правового захисту прав, у зв'язку з чим дані позовні вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Крім того, апеляційний суд виходив з безпідставності доводів позивача про те, що пред'явивши документи одному інспектору поліції, позивач не був зобов'язаний пред'явити їх іншому інспектору поліції, оскільки дані твердженні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Апеляційний суд також виходив із безпідставності доводів позивача про обов'язкове складання протоколу про адміністративне правопорушення та неможливості розгляду даної справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки згідно частини 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих у автоматичному режимі.

Крім того апеляційний суд виходив з того, що зі змісту стоп-кадрів відеозапису автомобіль позивача перебував на проїжджій частині дороги, що відповідно до статей 126, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення створює суттєві перешкоди дорожнього руху, а тому у інспектора поліції були наявні достатні підстави для прийняття рішення про тимчасове затримання транспортного засобу позивача шляхом його доставлення на спеціальний штраф майданчик. В свою чергу позивачем не зазначено які заходи інспектор поліції повинен був здійснити з метою повернення транспортного засобу на місце дислокації.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що не пред'являв посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль у зв'язку з тим, що не скоював адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тим більше пред'явлення позивачем посвідчення водія одному інспектору патрульної поліції підтверджується встановленням особи позивача та внесенням відомостей відносно нього до постанови про адміністративне правопорушення. А вимога іншого інспектора патрульної поліції про пред'явлення відповідних документів для перевірки не ґрунтується на законодавстві.

Крім того, позивач посилається на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором патрульної поліції з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач стверджує, що не керував автомобілем, а знаходився на водійському місці у транспортному засобі, який не рухався та був припаркований згідно Правил дорожнього руху України біля краю проїжджої частини, що підтверджується відповідними відеозаписом та фото, які містяться у матеріалах справи, та що також можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яких суд безпідставно не викликав у судове засідання для подання показань. Враховуючи викладене, відповідачем порушено положення статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та вимоги підпунктів 2 і 4 Порядку затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102.

Крім того, позивач посилається на те, що на його неодноразові та наполегливі прохання інспектора патрульної поліції не проводити тимчасового затримання транспортного, оскільки є можливість перемістити транспортний засіб у гараж, залишились поза увагою, не зважаючи на вказані обставини, інспектор не вжив необхідних заходів для застосування тимчасового затримання транспортного засобу саме шляхом його блокування, оскільки його розміщення жодним чином не перешкоджало дорожньому руху, а натомість без достатніх на те правових підстав та фактичних даних перешкоджання дорожньому руху розміщеного транспортного засобу, здійснив його тимчасове затримання шляхом доставляння на спеціальний майданчик за допомогою евакуатора.

Також позивач посилається на те, що правомірне тимчасове затримання транспортного засобу не є підставою для невжиття заходів щодо повернення транспортного засобу, інспектор патрульної поліції не повідомляв його про місцезнаходження спеціального майданчика, а не зазначення позивачем заходів інспектора патрульної поліції щодо повернення транспортного засобу не є законним обґрунтуванням відсутності бездіяльності інспектора патрульної поліції в частині невжиття заходів щодо повернення транспортного засобу до місця постійної дислокації.

Проте із вказаними доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на те, що судами в повній мірі досліджені всі обставини даної справи та підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вина позивача підтверджується належними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, відеозаписами та показаннями свідка, а тому суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано прийшли до висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 7 роти 2 батальйону управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Пільганчука Віталія Миколайовича, Державної казначейської служби України, державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій та бездіяльності неправомірними, стягнення майнової шкоди (збитків), а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець