Справа № 805/1744/17-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 р. Справа № 805/1744/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Фізичної

особи підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного

управління ДФС у Донецькій області

про зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про зобовязання прийняти уточнюючу декларацію з плати за землю за 2014 рік днем її фактичного подання 27.03.2017 року.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, відповідач,відмовляючи у прийнятті уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2014 рік, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Зазначає, що Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію Рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» передбачено звільнення субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Вказує на те, що, оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність на території, де здійснюється антитерористична операція, він звільнений від сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на час проведення АТО в розумінні зазначеної норми Закону.

Наполягає на тому, що, оскільки антитерористична операція розпочата 14.04.2014 року, граничний строк подання уточнюючої декларації з плати за землю, з урахуванням строків давності, передбачених Податковим кодексом України, спливає 14.04.2017 року, тобто, вважає, що подана 27.03.2017 року уточнююча податкова декларація за 2014 рік є такою, що подана у встановлений чинним законодавством строк.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що відмовляючи у прийнятті уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2014 рік, податковий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Зазначає, що позивачем порушені вимоги п. 49.8 ст. 49, ст. 102 Податкового кодексу України, а саме: в податковому документі заповнено недостовірне значення обовязкового реквізиту «Звітний(податковий) період» - рік, 2014, оскільки сплинув строк давності.

Враховуючи наведене, просить в задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Позивач надав клопотання про розгляд справи без участі його представника в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його участю не надав.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень, суд з'ясував наступні обставини справи.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, присвоєний ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів НОМЕР_1, місце проживання: 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, б. 95, кв. 59, перебуває на обліку у Жовтневому відділенні ОСОБА_2 ОДПІ (а.с. 15).

ФОП ОСОБА_1 застосовує спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, про що свідчить свідоцтво платника єдиного податку та заява про застосування спрощеної системи оподаткування (а.с. 16).

07.05.2009 року між ОСОБА_2 міською радою та ПП ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,2125 га, розташованої за адресою: вул. Гавані Шмідта, 20, м. Маріуполь, Донецька область (а.с. 20).

21.01.2016 року між Жовтневою ОДПІ м. Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області та ФОП ОСОБА_1 укладений договір № 1 про визнання електронних документів (а.с. 17).

27.03.2017 року ФОП ОСОБА_1 подана до ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік засобами електронного зв'язку в електронній формі (а.с. 24).

Згідно квитанції № 1, уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік органами Державної фіскальної служби України не прийнята, оскільки сплинув строк давності, встановлений для її подання (а.с. 26).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить зобовязати податковий орган прийняти уточнюючу декларацію з плати за землю за 2014 рік днем її фактичного подання 27.03.2017 року.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обовязок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

Питання подання податкової декларації до контролюючих органів регламентуються статтею 49 Податкового кодексу України, пунктом 2 якої визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. 4.1. наказу Державної податкової адміністрації України від 14.06.2012 року № 516 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України» податкова декларація, розрахунок (далі - податкова звітність) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом, у випадках, визначених Кодексом) контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 4.13. наказу ДПА № 516 податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях відповідно до наказу ДПА України від 10.04.2008 року № 233 «Про подання електронної податкової звітності».

Як зазначалось раніше, позивач подає податкові декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі.

Суд вважає правомірним висновок податкового органу про порушення позивачем граничного строку подання уточнюючого розрахунку з плати за землю у спірних взаємовідносинах, з наступних підстав.

Відповідно до п. 285.1. ст. 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно п. 285.2. ст. 285 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, зазначена норма Закону визначає строки подання податкової декларації з плати за землю - не пізніше 20 лютого поточного року.

Відповідно до п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно пп. 50.1.3 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

З системного аналізу статті 102 Податкового кодексу України вбачається, що зазначена норма визначає загальний строк давності 1095 днів.

Тобто, граничний строк, встановлений для подання уточнюючої декларації з плати за землю за 2014 рік сплинув 20 лютого 2017 року, уточнюючий розрахунок за 2014 рік поданий позивачем 27.03.2017 року - з порушенням вимог зазначених норм чинного законодавства.

Згідно п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 49.11. ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

- у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання;

- у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Згідно п. 49.11. ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

- у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання;

- у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Враховуючи наведене та те, що уточнююча податкова декларація подана позивачем з порушенням строків давності, визначених чинним законодавством з питань оподаткування, суд вважає правомірною відмову податкового органу у прийнятті уточнюючого розрахунку з плати за землю у спірних взаємовідносинах.

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача щодо того, що, оскільки антитерористична операція розпочата 14.04.2014 року, граничний строк подання уточнюючої декларації з плати за землю, з урахуванням строків давності, передбачених Податковим кодексом України, спливає 14.04.2017 року, тобто, подана позивачем 27.03.2017 року уточнююча податкова декларація за 2014 рік є такою, що подана у встановлений чинним законодавством строк, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитеррористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Абзацем 2 статті 1 зазначенного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 02.12.2015 року № 1275-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, м. Краматорськ Донецької області віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно абз. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що вони не ставлять перебіг граничного строку, встановленого для подання уточного розрахунку з плати за землю, в залежність від дати початку антитерористичної операції та не звільняють суб?єктів господарювання від обов?язку подати до контролюючого органу податкову звітність в межах строків, визначених чинним законодавством з питань оподаткування.

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що уточнююча декларація з плати за землю за 2014 рік подана позивачем з порушенням строків подання такої декларації, визначених Податковим кодексом України, суд вважає, що, відмовляючи позивачу у прийнятті податкової декларації, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст. 2, ст. 7 - 15, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 128, ст. 158 - 163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про зобовязання прийняти уточнюючу декларацію з плати за землю за 2014 рік днем її фактичного подання 27.03.2017 року відмовити повністю.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Давиденко Т.В.