Справа № 805/567/17-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року справа №805/567/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., при секретарі Борисові А.А., за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/567/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними, часткове скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

20 січня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними, часткове скасування податкового повідомлення-рішення, обґрунтовуючи тим, що податковим органом безпідставно здійснено висновок про не оприбуткування суми готівкових коштів у касі підприємства, чим порушено п.2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, та застосовано штрафні санкції, оскільки висновки податкового органу не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що у період з 23.11.2016 -27.11.2016 року відбувалось оприбуткування готівки шляхом записів в касовій книзі відповідних Z-звітів.Оскільки на законодавчому рівні зазначено, що оприбуткування готівки є здійснення обліку готівкових коштів у повіній сумі їх надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/567/17-а позов задоволено. Визнано протиправними дії Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_1) штрафних(фінансових) санкцій (штрафу) на суму 18 531,50 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_2 від 20.12.2016 року в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних санкцій за порушення п.2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 на суму 18 531 (вісімнадцять тисяч птсот тридцять одна) грн 50 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в ході фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлені порушення, які полягають у проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування товару та не оприбуткування готівкових коштів у касі підприємця на загальну суму 3 706,30 грн., у відповідності до чого застосовано штраф у пятикратному розмірі не оприбуткованої суми, який складає 18 531,50 грн. Отже податковим органом правомірно та у відповідності до чинного законодавства на підставі виявлених порушень, застосовано штрафні санкції та сформовано податкове повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував позивач наголошуючи на законності ухваленої судом першої інстанції постанови.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_1, вул. Малогородська, буд.90, м. Слов'яньск, Донецька область, 84100), пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації 05.03.1997 року державний номер 2 002488, зазначене вбачається зі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Слов'янська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є субєктом владних повноважень, згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Позивач здійснює господарську діяльність у магазині, розташованому за адресою: Донецька область, м. Слов'яньск, вул. Володарського, 118.

28.11.2016 року податковим органом проведено перевірку господарської одиниці- магазину, розташованому за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Володарського, 118, що належить ФОП ОСОБА_2 та складено акт №130/05/99/14/05/НОМЕР_1 від 28.11.2016 року про результати перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари(послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності торгових патентів і ліцензій, у висновках якого були зазначені порушення:

- п.11 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995 р. та п.2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637.

На підставі висновків акту перевірки сформовано спірне податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2016 року, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 18 616,50 грн у т.ч. у сумі 18 561,50 грн. згідно ст.1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12 червня 1995 р. № 436/95 - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми (3 706,30 грн. х 5 = 18 531,50 грн.) та у сумі 85,00 грн згідно п.6 ст.17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95- ВР від 06.07.1995 р.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно п.п.20.1.4, 20.1.10, 20.1.11 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України) у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення та здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням субєктами господарювання установлених законодавством обовязкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Відповідно до п.75.1.3. ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Слід зазначити, що правомірність проведення фактичної перевірки позивачем не оскаржується.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995 р.(далі Закон № 265/95- ВР). Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Стосовно порушення позивачем п.2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, слід зазначити наступне.

Згідно з п.7 ст.3 Закону № 265-95, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані подавати до органів доходів і зборів звітність, пов'язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв'язку.

Суб'єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв'язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам'яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам'яті модемів, які до них приєднані.

Суб'єкти господарювання, які використовують такі реєстратори розрахункових операцій, як електронні таксометри, автомати з продажу товарів (послуг) та реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв'язку інформацію про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, яка міститься в фіскальній пам'яті зазначених реєстраторів розрахункових операцій.

Порядок передачі інформації до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв'язку встановлюється органом доходів і зборів на базі технології, розробленої Національним банком України та погодженої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику

Відповідно до п.1.2 глави І Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637 (далі- Положення №637) оприбуткування готівки це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно п. 7.15 глави 7 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Пунктом 2.6 глави 2 Положення № 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

За неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки Указом Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки № 436/95 від 12.06.1995 р. встановлено штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення№ 637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу N 436/95).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 1 квітня 2014 року (справа N 21-54а14), від 4 листопада 2015 року (справа № 21-3680а15).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Встановлено, що позивачем на підставі фіскального денного Z-звіту :

№70111 від 23.11.2016 року на суму 649,05 грн зареєстровано в книзі обліку розрахункових операцій №р/6 суму отриманої вартості проданих товарів за 23.11.2016 року 649,05 грн;

№70112 від 24.11.2016 року на суму 875,35 грн зареєстровано в книзі обліку розрахункових операцій №р/6 суму отриманої вартості проданих товарів за 24.11.2016 року 875,35 грн;

№70113 від 25.11.2016 року на суму 685,70 грн зареєстровано в книзі обліку розрахункових операцій №р/6 суму отриманої вартості проданих товарів за 25.11.2016 року 685,70 грн;

№70114 від 26.11.2016 року на суму 801,85 грн зареєстровано в книзі обліку розрахункових операцій №р/6 суму отриманої вартості проданих товарів за 26.11.2016 року 801,85 грн;

№70115 від 27.11.2016 року на суму 694,35 грн зареєстровано в книзі обліку розрахункових операцій №р/6 суму отриманої вартості проданих товарів за 27.11.2016 року 694,35 грн.

Крім того, в книзі обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_2 №60, зареєстрованій в Словянські ДПІ за №231 від 25.10.2013 року за кожен день з 23.11.2016 року по 27.11.2016 року включно зазначена сума доходу за кожний день: 23.11.2016 року 649,05грн; 24.11.2016 року 875,35 грн; 25.11.2016 року -685,70грн; 26.11.2016 року 801,85 грн; 27.11.2016 року -694,35 грн.

Оскільки готівкові розрахунки здійснюються позивачем із застосуванням РРО, у відповідності до чого оприбуткування готівки на суму 3 706,30 грн здійснено відображенням повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальному Z-звіту РРО (даних РК) також, здійснено облік зазначеної суми у КОРО.

Таким чином, відповідачем не обґрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження правомірності формування податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 18 616,50 грн (3 706,30 грн. х 5) за порушення п.2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Зі змісту ч.1 ст.11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, у спірному податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_3 від 17.08.2016 року, фіскальним органом необґрунтовано застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію в сумі 18 616,50 грн.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідач як субєкт владних повноважень не дотримав вимог закону про захист охороняємих прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржувані дії є протиправними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/567/17-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/567/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Слов`янської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними, часткове скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Повний текст ухвали виготовлено 07 липня 2017 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_4