Справа № 377/463/17
Суддя: Орел А. С.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/463/17

Провадження №2-а/377/52/17

07 липня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії за вислугу років, -

УСТАНОВИВ :

13 червня 2017 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогами, які у подальшому уточнила і просила:

-визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй пенсії за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII в редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р. з моменту переведення на пенсію за вислугу років з 07.05.2015 р. у розмірі 86% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за 60 календарних місяців підряд відповідно до довідки про заробітну плату, яка знаходиться в матеріалах пенсійної справи та скасувати рішення відповідача у формі листа № 18/Ш-03 від 07.03.2017 р.;

-зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII в редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р. у розмірі 86% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за 60 календарних місяців такої роботи перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі, яка становить 8027,47 грн. на місяць відповідно до довідок прокуратури Київської області, наявних у матеріалах пенсійної справи, починаючи з 07.05.2015 р. (з дня звернення за пенсією).

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що 21.02.2017 р. вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років з 07.05.2015 р. у розмірі 86% від місячного заробітку, однак відповідач неправомірно відмовив їй з посиланням на те, що відповідно до частини 4 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 р. у редакції, яка діяла на момент призначення їй пенсії за вислугу років, пенсія призначається у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а іншого порядку визначення розміру пенсії чинним законодавством України не передбачено. Неправомірність відмови полягає у тому, що на момент прийняття її на роботу до органів прокуратури діяв Закон № 1789-XII у редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р., який передбачав право на пенсію за вислугу років у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих не менше 10 років, незалежно від віку. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Її стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих станом на 07.05.2015 р. складав понад 13 років. На момент її звернення за призначенням пенсії і на сьогодні діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII, відповідно до статті 50-1 якого у редакції, чинній на момент призначення пенсії, пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Таким чином за нормами вказаного Закону погіршуються умови пенсійного забезпечення прокурорів. Під час її роботи в органах прокуратури з 2006 року по час призначення їй пенсії за вислугу років - 07.05.2015 рік діяв Закон № 1789-XII від 05.11.1991 р. у редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р., який гарантував кращі умови пенсійного забезпечення прокурорів. Діючий на сьогодні Закон від 14.10.2014 р. № 1697-VII суттєва погіршує її становище та обмежує в реалізації її прав, на які вона розраховувала під час роботи в органах прокуратури, що призводить до звуження їх змісту і обсягу. За таких обставин з урахуванням конституційних принципів та гарантій, зокрема, верховенства права, позивач вважає, що має право на призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону України № 1789-XII від 05.11.1991 р. у редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р..

Відповідач подав заперечення, де позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути у звичайному порядку з викликом сторін з наступних підстав. Позивач перебувала на обліку з 09.06.2010 р. як одержувач пенсії за віком відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 07.05.2015 р. її переведено на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно довідок прокуратури Київської області. 21 лютого 2017 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії у розмірі 80% від суми місячного заробітку відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., яка не відповідає вимогам чинного законодавства. На момент переведення на пенсію за вислугу років діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 р., стаття 50-1 якого передбачала, що пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. УПФУ в м. Славутичі не мало правових підстав застосовувати положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII (в редакції Закону України № 3314-IV від 11.01.2006 р.) оскільки це порушує принцип дії закону в часі, закріплений у статті 58 Конституції України. 15 липня 2015 року також набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, статтею 86 якого передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати. За таких обставин відповідач не вбачає у своїх діях порушень прав позивача, а прийняте ним рішення відповідає чинному законодавству і не може бути визнано неправомірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Підстави для такого висновку у суду відсутні, оскільки позивачем повідомлено суду достатньо обставин для вирішення справи, а з заперечень відповідача не вбачається неможливості ухвалення законного рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем надано суду оригінал пенсійної справи позивача і наявних матеріалів справи достатньо для з'ясування необхідних обставин та прийняття законного судового рішення.

Виходячи з цього, підстав для задоволення клопотання відповідача та призначення справи до розгляду за загальними правилами КАС України немає.

Оцінивши повідомлені сторонами відомості та дослідивши матеріали пенсійної справи позивача, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів цієї справи та пенсійної справи позивача № 109596 з'ясовано, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Славутичі з 09.06.2010 р. як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 7 травня 2015 р. на підставі постанови Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2015 року (справа № 377/604/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії ), що набрала законної сили, позивача переведено на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Як зазначено у постанові, суд дійшов висновку, що позивач на момент звернення за переведенням з пенсії по віку на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» має для призначення пенсії (із урахування полуторного розміру) загальну вислугу років 34 роки 8 місяців 8 днів; стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 13 років 4 місяці 2 дні, тобто її вислуга років відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 02.03.2015 р.), а саме: «прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років».

Пенсія за вислугу років УПФУ в м. Славутичі призначена позивачеві в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно довідок прокуратури Київської області, які містяться у пенсійній справі.

21 лютого 2017 року позивач звернулася до УПФУ в м. Славутичі із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII з моменту її призначення, виходячи з розрахунку 80% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією без обмеження її максимального розміру відповідно до довідки про заробітну плату, яка знаходиться в матеріалах пенсійної справи.

Листом від 07.03.2017 р. № 18/Ш-03 УПФУ в м. Славутичі повідомило про те, що пенсія їй призначена у розмірі 60% місячної (чинної) заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 р., який діяв на момент переведення на пенсію за вислугу років, а іншого порядку визначення розмірі пенсії законодавством України не передбачено.

Не погодившись з відмовою, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України гарантується, що конституційні права і свободи не можуть бути скасовані (частина друга). При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

У статті 64 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункти 1, 6).

Згідно частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 р. № 2663-III) було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний місяць роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Надалі це положення зазнало законодавчих змін, внаслідок яких на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років - 28 квітня 2015 року частини перша і друга статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII діяли в наступній редакції:

«Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

(Частина перша статті 50-1 в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011)

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії».

(Частина статті 50-1 в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1166-VII від 27.03.2014, №76-VIII від 28.12.2014)

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII втратили чинність, крім положень, що не стосуються предмета спору у цій справі.

Частина перша і друга статті 86 цього Закону передбачають аналогічні положення щодо права на пенсійне забезпечення працівників прокуратури тим положенням, що були передбачені частиною першої і другої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (у редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років).

Згідно статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (частина перша).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша).

Офіційне тлумачення положень цієї норми Конституції України дано у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України. Однак воно було обмежено лише тлумаченням кола суб'єктів відповідальності, яких вона стосується.

Для розуміння поняття дії законів та інших нормативно-правових актів в часі необхідно звернутися до мотивувальної частини цього рішення, у пункті 2 якого, зокрема, зазначено, що вона (дія) починається з моменту набрання чинності нормативно-правовим актом і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у відповідності з принципом дії закону в часі, враховуючи зазначені зміни у законодавстві, які були чинними на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років і не були визнані неконституційними, позивач мала право на призначення пенсії за вислугу років в розмірі 60 відсотків від суми її місячної (чинної) заробітної плати, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для призначення позивачеві пенсії за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII у попередній редакції, які передбачали призначення пенсії у розмірі 80% від місячної (чинної) заробітної плати із збільшенням на 2 відсотки за кожен рік роботи на посаді прокурорів і слідчих прокуратури понад 10 років, але не більше 90 відсотків.

Посилання позивача у позовній заяві на положення статті 22 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі № 10-рп/2008 щодо недопустимості законодавчого скасування чи звуження змісту та обсягу гарантій, прав і свобод людини і громадянина стосовно неї є безпідставним, оскільки на час внесення змін до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, внаслідок яких було збільшено стаж роботи та зменшено розмір відсотків місячної зарплати для обчислення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури, позивач ще не набула права на пенсію за вислугу років, тобто воно ще реально не існувало і тому його скасування чи звуження змісту і обсягу не могло бути.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 03.06.2014 р. у справі «Великода проти України», законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Питання конституційності законодавчих змін відноситься до компетенції Конституційного Суду України і виходить за межі предмету адміністративного позову, що розглядається.

Щодо посилання позивача на позбавлення законного сподівання на отримання пенсії у розмірі, який був передбачений на час початку роботи в органах прокуратури та порушення права на майно в розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, констатоване у рішеннях ЄСПЛ в справах «Федоренко проти України» і «Стретч проти Сполученого Королівства» суд нагадує про рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 р. щодо законного сподівання на отримання активу і порушення відповідачем цього права внаслідок відмови у перерахунку пенсії, за змістом якого це сподівання повинно бути законним, тобто передбаченим чинним законом, чого у справі, яка розглядається, не встановлено.

У цьому зв'язку слід також зазначити, що законодавче зменшення розміру відсотків від місячної заробітної плати для обчислення пенсії працівникам прокуратури саме по собі ще не означає зменшення розміру пенсії в абсолютному значенні, оскільки одночасно було законодавчо істотно збільшено розміри заробітної плати працівників прокуратури.

Таким чином, правових підстав для призначення позивачеві пенсії за вислугу років на підставі Закону № 1789-XII у редакції Закону № 3314-IV від 11.01.2006 р., який передбачав право на пенсію за вислугу років у розмірі 80 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати у відповідача не було.

Виходячи з викладеного, суд погоджується із запереченнями відповідача і приходить до висновку, що його відмова задовольнити заяву позивача відповідала принципу законності і була правомірною (законною) та не суперечила принципу верховенства права.

Виходячи з викладеного, адміністративний позов необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 4-6, 17-20, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.

Суддя А. С. Орел