Справа № 826/3298/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

12 липня 2017 року № 826/3298/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до Оболонського районного відділу у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі Відповідач 1), Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (далі Відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Оболонського районного відділу в м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 13.02.2016 року №6/вх..м-306 у реєстрації позивача та її малолітньої доньки за адресою її постійного місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію здійснити її реєстрацію та реєстрацію її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 2007 року, Позивач разом зі своєю малолітньою донькою постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2011 році у позивача народилася донька, в пологовому будинку АДРЕСА_3 , який віднесено до Оболонського району .м Києва.

Починаючи з 2014 року та по теперішній час, як зазначено у позові, донька відвідує дитячий садок, який знаходиться в Оболонському районі м. Києва.

Як вказує Позивач, вищевказаний будинок є єдиним житлом для її сім`ї, однак вільно розпоряджатися своєю власністю позивач не має змоги, оскільки на теперішній час, при зверненні до ДМС з проханням зареєструвати її та її доньку за місцем постійного проживання, їй було відмовлено.

Вважає таку відмову неправомірною та протиправною, оскільки садовий будинок за вказаною адресою відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків, а також, як вказано у позові, вказаний садовий будинок придатний для постійного (всесезонного) проживання, а тому, на думку позивача, є житловим приміщенням у розумінні діючого законодавства України.

Просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову.

Представник відповідача 1 до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні за згодою представника позивача та представника відповідача 2 ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 2, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2007 року між ОСОБА_3 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2757, відповідно до умов якого Продавець продає та передає у власність Покупцеві, а Покупець купляє, приймає у власність та зобов`язується оплатити земельну ділянку, площею 0,0419 га, кадастровий номер :78:235:0004, розташовану на території на 5 лінії, діл. 22 СТ «Фронтовик» у Оболонському районі м. Києва.

Крім того, 01 червня 2007 року між ОСОБА_3 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) укладено договір купівлі продажу садового будинку, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2755, відповідно до умов якого Продавець продала, а Покупець купила належний продавцю на праві приватної власності садовий будинок АДРЕСА_2 .

У відповідності до наданої суду копії довідки б/н від 06.02.2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту народження постійно проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з наданою суду копією Звіту про проведення технічного огляду садового будинку, виготовленого ТОВ «Укрконсалтбудпроект» 12.08.2015 року, об`єкт: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , вимогам державних будівельних норм відповідає.

Листом Оболонського районного відділу в .м Києві ГУ ДМС України в м. Києві від 13.02.2016 року за вих.. №6/вх..М-306 ОСОБА_1 було повідомлено, що реєстрація в садові (дачні) будинки заборонена, а також додатково роз`яснено, що 29.04.2015 року прийнята постанова КМУ №321 «Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки», відповідно до якого рішення про переведення дачного чи садового будинку, який відповідає державним будівельним нормам, у жилий будинок є підставою для внесення відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством України.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що зі змісту вказаного листа не вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Оболонського РВ у м. Києві ГУ ДМС України у м. Києві з відповідною заявою про реєстрацію місця проживання свого та своєї малолітньої дитини та за результатами розгляду такої заяви, у реєстрації місця проживання останній було відмовлено.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 4. Житлового кодексу Української РСР № 5464-X від 30.06.1983 жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідно до Житлового кодексу УРСР садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Між тим, у відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст.. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 380 ЦК України регламентує, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Статтею 1 ЖК УРСР відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Державними будівельними нормами України (ДБН В.2.2-15-2005) Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення, затвердженими Наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80 із змінами та доповненнями, які набули чинності з 01.01.2006 року, визначено поняття житлового будинку, а саме: Одноквартирний житловий будинок - індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку. (Додаток Б до ДБН В.2.2-15-2005).

Садовим будинком, у відповідності до Державних будівельних норм Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 із змінами, вважається будівля для літнього (сезонного) використання, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 р. за № 547/26992 також визначено поняття садового будинку - це є будинок для літнього використання та прибудова до нього.

Положеннями ст.. 8-1 ЖК УРСР встановлено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

У відповідності до пп. 1-3 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 29.04.2015 року, Цей Порядок визначає механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.

Переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.

Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються:

копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.

Технічний огляд дачного чи садового будинку проводиться без застосування обладнання для визначення характеристик конструкцій та виконання вишукувальних робіт на підставі укладеного договору суб`єктом господарювання, у якого працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 554 Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури.

Пунктом 5 цього ж Порядку встановлено, що місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).

Рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, слід виходити з таких характеризуючих ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність будинку для постійного проживання.

Позивачем не підтверджено під час розгляду справи відповідність садового будинку за вказаною адресою державним стандартам, будівельним нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків, і придатність для постійного (всесезонного) проживання, надана останньою копія Звіту про проведення технічного огляду садового будинку не стосується садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з висновку вбачається, що вимогам державних будівельних норм відповідає зовсім інший об`єкт нерухомості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що будинок, який належить на праві приватної власності позивачу має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, у відповідності до ст. 182 ЦК України (не надано витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно), а також призначений та придатний для постійного проживання у ньому, відповідає встановленим технічним вимогам та є постійним місцем проживанням позивача та її неповнолітньої доньки.

Відповідно до ст.. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною 1 та 2 ст. 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, у відповідності до положень ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

При цьому, суд звертає увагу, що Позивачем та її представником не надано суду будь яких належних та допустимих доказів того, що Позивач взагалі зверталася до 04.04.2016 року до Оболонського районного відділу в м. Києві ГУ ДМС України в м. Києві з заявою, встановленого зразка та необхідним пакетом документів, відповідно до якої просила зареєструвати її місце проживання та місце проживання своєї неповнолітньої доньки за адресою: АДРЕСА_1 та їй у реєстрації було відмовлено.

Посилання Позивача та її представника на Лист Оболонського районного відділу у м. Києві ГУ ДМС України в м. Києві від 13.02.2016 року № 6/вх.. М-306, яким роз`яснено порядок реєстрації місця проживання, як на відмову у вчиненні певних дій посадовими особами органу, який відав реєстрацією місце проживання/перебування є необґрунтованим.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію позивача та її малолітньої дитини місця проживання за адресою: м. Київ, Оболонський район, будинок №22, що знаходиться по АДРЕСА_5 суд зазначає наступне:

Згідно частини першої ст. 9 Закону України, № 5203-VI від 06.09.2012 "Про адміністративні послуги" (в редакції від 10.12.2015), адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

У відповідності до п. 3 Постанови КМ України № 207 від 02.03.2016, "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

За змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються:

документ, що посвідчує особу законного представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Згідно п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС, № 1077 від 22.11.2012 для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру:

- письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5);

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, крім випадків, установлених пунктом 2.8 цього розділу;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;

- право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи (додаток 6), копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року N 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за N 84/20397;

- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації,

- довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

- свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;

- заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Позивачем, не надано суду доказів того, що остання зверталася до Відповідача 2 з письмовою заявою у відповідності до вимог ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», вказані документи були прийняті, розглянуті по суті та у задоволенні такої заяви Позивача Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією відмовлено.

При цьому, суд звертає увагу, що з наданої суду копії листа відповіді Відділу (Центру) надання адміністративних послуг від 17.05.2015 року №18-19-34 вбачається, що ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Оболонського району м. Києва з початку 2016 року не зверталась, документи від неї не приймалися та в програмі реєстрації адміністративних послуг справи на ім`я ОСОБА_1 з питань «Реєстрації місця проживання/перебування особи» не зареєстровано.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, оскільки Позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав, свобод та інтересів Позивача Відповідачами, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не має.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення сплаченої суми судового збору на користь позивачf.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур