Справа № 804/2521/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 р. Справа № 804/2521/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С.
представника позивача: представника позивача: представника відповідача: Олюхи В.Г., Коноваленко А.П., Бузунової К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Семко" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Семко» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000389147 від 04.04.2017 р. про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на суму 212750,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про невідповідність висновків акта перевірки від 15.03.2017 р. №2304/04-36-14-03/38334403 дійсності, внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права. Вказав, що висновки акта перевірки щодо недійсності правовідносин з контрагентами ТОВ «Т-М.Київ», ПП «Юніфол», ТОВ «Астійкс», ТОВ «Трейдпром-Імпекс», ТОВ «Ронерс» є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Вказує, що всі господарські операції, які вчинилися між позивачем та його контрагентами у періоді, що перевірявся є реальними, підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб'єктності та були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов продубльовано зміст акту перевірки, зокрема, вказано, що під час перевірки встановлено, що в ході проведення перевірки позивача було здійснено аналіз податкової інформації контрагентів позивача, первинних документів та встановлено, що останні мають типовий характер, у контрагентів позивача відсутня достатня кількість кваліфікованих працівників та матеріально-технічних засобів; відсутні товарно-транспортні накладні з постачання товару, що в сукупності вказує на неможливість виконання договірних зобов'язань. Також посилається на інформацію відносно контрагентів позивача щодо фіктивності, з огляду на пояснення засновників підприємств про непричетність до фінансово-господарської діяльності та реєстрації.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
У період з 15.02.2017 р. по 28.02.2017 р., з 01.03.2017 р. по 07.03.2017 р., згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, наказу від 01.02.2017 р. №470 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Семко» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р..
За результатами перевірки 15.03.2017 року складено акт №2304/04-36-14-03/38334403, у висновку якого зазначено про встановлення наступних порушень:
1. п.п. 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 642833 грн. (за 2015 рік);
2. п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість на загальну суму 212750 грн. (березень 2016 року), занижено податок на додану вартість у сумі 237952 грн., у тому числі: грудень 2015 року - 122561 грн., лютий 2016 року - 115391 грн.
04.04.2017 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
Судом встановлено, що ТОВ «Семко», як покупцем укладено з ТОВ «Т-М.Київ» (в особі ОСОБА_6.) договір поставки №2015-17П від 01.04.2015 р., предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.
Також продавцем виписано податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Розрахунок за вказаним договором здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого ТОВ «Семко» надано виписку з банківського рахунку.
01.01.2015 року між ТОВ «Семко» (покупець) та ПП «Юніфол» в особі ОСОБА_7 договір поставки №2015-30П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.
На підставі вказаного договору ПП «Юніфол» виписано на адресу позивача видаткові накладні на товар (ягоди в асортименті заморожені) №14 від 19.01.2015 р., №15 від 20.01.2015 р., №16 від 22.01.2015 р., №174 від 29.01.2015 р. та податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
01.12.2014 року між ТОВ «Семко» (покупець) та ТОВ «Астійкс» в особі ОСОБА_8 договір поставки №2015-2П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.
На підставі вказаного договору ТОВ «Астійкс» виписано на адресу позивача видаткові накладні на товар (ягоди в асортименті заморожені) №15 від 12.01.2015 р., №16 від 13.01.2015 р., №19 від 14.01.2015 р., №20 від 14.01.2015 р. та податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Згідно договору №ПБ1-2014-2П від 01.02.2015 р. ТОВ «Астійкс» як первісним кредитором переведено на нового кредитора ТОВ «Флеш Консалт» борг у розмірі 348785,15 грн., що виник на підставі договору №2015-2П від 01.12.2014 року.
Також між ТОВ «Семко» (замовник) та ТОВ «Астійкс» (виконавець) укладено договір про надання послуг №2015-1У, предметом якого є виконання робіт: навантаження та розвантаження товарів, очищення товару, перепакування товару.
Договірні зобов'язання оформлено: актом здачі-прийняття робіт №17 від 13.01.2015 р., актом здачі-прийняття робіт №18 від 13.01.2015 р., актом здачі-прийняття робіт №21 від 14.01.2015 р., актом здачі-прийняття робіт №22 від 15.01.2015 р., актом здачі-прийняття робіт №22 від 15.01.2015 р., податковими накладними, сума ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Між ТОВ «Семко» (замовник) та ТОВ «Ронерс» (виконавець) в особі ОСОБА_9 укладено договір про надання послуг №2015-08У, предметом якого є виконання робіт: навантаження та розвантаження товарів, очищення товару, перепакування товару.
01.02.2015 року між ТОВ «Семко» (покупець) та ТОВ «Трейдпром-Імпекс» в особі ОСОБА_10 договір поставки №2015-12П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.
Розрахунок за вказаним договором здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого ТОВ «Семко» надано виписки з банківського рахунку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст. 198 ПК України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Згідно листа інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. "Щодо підтвердження даних податкового обліку" документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
В ході судового розгляду справи представником позивача не надано пояснень з приводу транспортування придбаного товару, умови та порядок постачання товару не визначені й у наведених договорах постачання.
Суд зазначає, що предметом постачання за переліченими договорами є заморожені ягоди в асортименті, що за своєю суттю є харчовими продуктами рослинного походження, призначеними для споживання людиною. Відповідні сертифікати якості на продукти харчування не надано.
Надані до перевірки акти здачі-прийняття робіт складені з порушенням ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 p.N996-XIV та вимог Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-ХІІ, а саме: не містять інформації, що дала б змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операції та наявність у неї відповідних повноважень, не деталізують за який саме період вони складені, а відтак в силу наведених вище правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.
Також вказані акти здачі-прийняття робіт не містять змісту та обсягу господарської операції, одиницю виміру господарської операції, яка була виконана та надана, не відображено форму та вираз наданих послуг; відсутні звіти, калькуляція наданих послуг, також акти здачі-прийняття робіт не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, наявність залучених до роботи машин і механізмів, іншого устаткування на об'єктах, наявність понесених контрагентом матеріальних витрат, що виключає можливість оцінки використання наведених послуг у господарській діяльності позивача.
Отже, на підставі наданих позивачем документів судом не встановлено руху матеріальних активів, товар визначений родовими ознаками, що не надає можливість виокремити його у межах цивільного обігу, встановити походження, виробника, документи та характер проставлення печатки підприємства та підпису свідчить про одночасне виготовлення видаткових та податкових накладних за різні дати, що підтверджує штучність складення документів та неможливість підтвердження ними реальності господарських операцій.
ПП «Юніфол» 18.06.2015 р. встановлено ознаки фіктивності, а саме: зареєстровано (перереєстровано) з подальшою передачею у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність; наявний вирок Приморського районного суду м. Одеси по кримінальній справі за ст..205, 358, 366 Кримінального кодексу України від 14.03.2016 р. №522/1866/16-к - директора ОСОБА_7 визнано винною у вчинені кримінального правпорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії ТОВ «Семко» з наведеними контрагентами є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаними підприємствами не є реальними, оскільки судом не встановленого самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від контрагентів, якими б такі операції могли бути вчинені.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат суми по придбанню товарів у розмірі 3571294 грн. (собівартість реалізованих товарів) та податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «Т-М.Київ», ПП «Юніфол», ТОВ «Астійкс», ТОВ «Трейдпром-Імпекс», ТОВ «Ронерс» у розмірі 450702,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст.ст. 11, 14, 69-71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Семко» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 липня 2017 року

Суддя Р.З. Голобутовський