Справа № 813/1018/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року № 813/1018/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представників позивача Мельника А.А., Миська Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт Капітал» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанов та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

15 березня 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт Капітал» (надалі - ТзОВ «ФК «Комфорт Капітал», позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - відповідач), у якому просить:

-скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва винесену у рамках виконавчого провадження №50922224 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1;

-зняти арешт зареєстрований за реєстраційним номером №16989125 від 20.10.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1

Ухвалою судді від 16.03.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що майновий поручитель ОСОБА_3 передав в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт - Цінні папери» за кредитним договором №240 від 28.08.2006 року нерухомість квартиру №79 в будинку №83-Д, загальною площею 102, 6 кв.м. по АДРЕСА_1 та гараж № 34, загальною площею 17,1 кв.м., в підземному автопаркінгу в будинку №83-Д за цією ж адресою (надалі - предмет іпотеки) згідно іпотечного договору, посвідченого 14.09.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. та зареєстрованим в реєстрі за №3386 (надалі - договір іпотеки). На підставі відповідних договорів факторингу та договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України кредитором і іпотекодержателем вищезазначеного нерухомого майна є позивач - ТзОВ «Фінансова компанія «Комфорт Капітал». Однак, з інформаційної довідки №81331046 від 27.02.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (надалі - інформаційна довідка №81331046 від 27.02.2017 року) Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Комфорт Капітал» довідалося, що на заставне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва. Вищезазначені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, позивач вважає неправомірними, оскільки такі винесені з порушенням встановленого законом порядку та накладені цими постановами арешти на заставне майно позивача порушує його першочергове право як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості ТОВ «Комфорт - Цінні папери» за кредитним договором №240 від 28.08.2006 року. Відтак, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Відповідач явку уповноважених представник у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Водночас, жодних заперечень на позовну заяву чи будь-яких пояснень на адресу суду від відповідача не надходило.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що майновий поручитель ОСОБА_3 передав в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт - Цінні папери» за кредитним договором №240 від 28.08.2006 року нерухомість квартиру №79 в будинку №83-Д, загальною площею 102, 6 кв.м. по АДРЕСА_1 та гараж № 34, загальною площею 17,1 кв.м., в підземному автопаркінгу в будинку №83-Д за цією ж адресою згідно іпотечного договору, посвідченого 14.09.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. та зареєстрованим в реєстрі за №3386.

На підставі відповідних договорів факторингу та договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України кредитором і іпотекодержателем вищезазначеного нерухомого майна є позивач - ТзОВ «Фінансова компанія «Комфорт Капітал».

Відповідний запис про реєстрацію ТзОВ «ФК «Комфорт Капітал» як обтяжувана предмета іпотеки внесено до Державного реєстру іпотек від 19.10.2012 року, що підтверджується Витягом №38375942 від 19.10.2012 року про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін), копія якого надається в додатку до цього позову.

Водночас, з інформаційної довідки №81331046 від 27.02.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт Капітал» довідалося, що на заставне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва. Зазначений арешт зареєстрований за реєстраційним номером: №16989125 від 20.10.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва по виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості. Зокрема, арешт за реєстраційним №16989125 від 20.10.2016 року накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50922224.

Вважаючи вищевказане рішення таким, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ТзОВ «ФК «Комфорт Капітал» звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають виконанню та примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606).

Норми ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.3. ст.51 Законом України «Про виконавче провадження», на державного виконавця покладено обов'язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

У разі виявлення зареєстрованого обтяження державний виконавець не накладає арешт на предмет іпотеки, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки не підлягає реалізації для примусового виконання рішення.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки №81331046 від 27.02.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на заставне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва. Зазначений арешт зареєстрований за реєстраційним номером: №16989125 від 20.10.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50922224 від 05.05.2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.3 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Водночас, суть порушеного права позивача полягає в тому, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зокрема, боржник недобросовісно виконував взяте на себе забов'язання, а саме, обов'язок повертати грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору. Водночас, позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за кредитним договором, згідно програм лояльності, тобто вживались заходи щодо стягнення заборгованості, проте безрезультатно.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень. позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Закону України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно Витягу №9120470 від 14.09.2006 року про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек відповідні відомості про іпотеку - квартири №79 в будинку №83-Д, загальною площею 102, 6 кв.м, по АДРЕСА_1 та гаражу № 34, загальною площею 17,1 кв.м., в підземному автопаркінгу в будинку №83-Д за цією ж адресою зареєстровано 14.09.2006 року.

Таким чипом, враховуючи вищенаведене, наявність арештів майна робить неможливим реалізацію предмету іпотеки та задоволення вимог позивача про погашення кредитної заборгованості.

Частиною 7 ст. З Закону України «Про іпотеку» встановлено, що пріоритет права іпотеко держателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки підносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. З лреєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Вищезазначена позиція позивача узгоджується також з висновками ВАС України, що викладені в ухвалі постановленій у справі №К/800/21544/13 від 27.02.2014 року.

Крім того, з огляду на частину 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку», право застави у позивача виникло раніше - до моменту накладення арештів на предмет іпотеки, згідно постанов відповідача.

Таким чином, відповідач в порушення вищезазначених законодавчих норм не повідомив позивача про складення арешту на майно, яке перебуває у його заставі.

У свою чергу, враховуючи дати реєстрацій обтяжень на спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки, позивач за договором іпотеки має вищий пріоритет на задоволення своїх вимог при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Однак, зазначене право позивача потребує захисту судом у зв'язку з черговими арештами, накладеними відповідачем на предмет іпотеки.

З огляду на вище викладене суд зазначає, що предмет іпотеки має бути звільнений з-під арешту, шляхом ухвалення рішення про скасування постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва винесену у рамках виконавчого провадження №50922224 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2016 року в частині накладення арешту на квартиру №79, гараж №34 в підземному автопаркінгу в будинку №83-Д по вул.Мельникова в м. Києві та зняття арешту зареєстрованого за реєстраційним номером №16989125 від 20.10.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України №0870/5301/12 від 01 березня 2016 року.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано встановлені судом обставини та не доведено правомірності своїх дій, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва винесену у рамках виконавчого провадження №50922224 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Зняти арешт зареєстрований за реєстраційним номером №16989125 від 20.10.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 липня 2017 року.