Справа № 369/11107/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області, в якому просив: визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області призначити йому пенсію за віком, відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з часу його звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, а саме з « 23» червня 2016 року.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, оскільки станом на 1 січня 1993 року більше чотирьох років проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

24 січня 1996 року позивач отримав посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії серії НОМЕР_1, що підтверджується витягом з протоколу № 154 від 18 січня 1996 року про вручення посвідчення.

Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 55 років, він має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До вказаної заяви було додано паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, трудову книжку, довідку № 122 від 18 травня 2016 року про періоди реєстрації і проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (4-та зона) та витяг з протоколу № 154 про вручення посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії від 21 січня 1996 року.

Оригінал посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії позивач не зміг надати, оскільки вказаний документ був ним втрачений.

З приводу втрати посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії 09 липня 2016 року позивач звернувся до Києво-Святошинського ВП, де було проведена перевірка та в газеті було надруковано повідомлення про втрату посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії серії НОМЕР_1 від 24 січня 1996 року виданого на його ім'я.

02 липня 2016 року УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області на подану позивачем заяву надало відповідь, в якій пенсійний фонд відмовив позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії на тій підставі, що до заяви про призначення пенсії не було надано оригінал посвідчення потерпілого внаслідок ЧАЕС.

Не погоджуючись із такими діями та висновками пенсійного фонду, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було безпідставно відмовлено в призначенні пенсії на пільгових вимогах, оскільки позивачем було надано належний пакет документів для її призначення, а наявність у позивача відповідного посвідчення підтверджується витягом з протоколу № 154 від 18.01.1996 року, відповідно до якого позивачу було вручено посвідчення НОМЕР_1 4 категорії.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на вищезазначені норми Закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчались у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (зменшення віку - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років).

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 визначено, що підставою для призначення пенсії за віком із застосуванням норм зазначеної вище статті є посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідка органу місцевого самоврядування про періоди проживання на забрудненій території.

Згідно статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Як установлено судом першої інстанції, позивач згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.05.2016 року №122 та №123 позивач з 16.05.1989 року по 06.05.2000 року проживав в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до Постанови КМУ від 1991 року №106, м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відноситься до населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач станом на 01 січня 1993 року прожив у цій зоні не менше чотирьох років, що є вимогою п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниження пенсійного віку була та обставина, що позивачем не було надано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорія 4.

Водночас, згідно витягу з Протоколу №154 від 18.01.1996 року позивачу було вручено посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії серії НОМЕР_1.

Варто зазначити, що при зверненні до пенсійного фонду, позивач зазначав, що вказане посвідчення було ним втрачено. Вказані обставини позивач підтвердив зверненням до МВС України із відповідною заявою «Про втрату посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії серії НОМЕР_1». Крім того, в матеріалах справи наявні розміщені в засобах масової інформації оголошення, відповідно до яких позивач повідомляє про втрату посвідчення.

Більше того, 17 жовтня 2016 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із заявою про видачу дублікату посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії, проте отримав відмову у листі від 19 жовтня 2016 року з обґрунтуванням, що на підставі Закону України від 28 грудня 2014 року № 76- VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю (4 зону), у зв'язку з чим починаючи з 01 січня 2015 року в департаменті не приймаються документи на оформлення громадянам посвідчень потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії.

Таким чином, факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю підтверджений належними документами, а втрата відповідного посвідчення і неможливість отримання його дубліката не можуть бути підставою для позбавлення його права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. 41, 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.