Справа № 813/966/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6017/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.,

представника позивача Посікіри Р.Р.

представника третьої особи Клаптюка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 в справі №813/966/16 за позовом Спільного українсько - польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр «Дніпро» до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка Сергія Петровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив:

У березні 2016 року позивач - Спільне українсько - польське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр «Дніпро» - звернувся в суд з позовом до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка Сергія Петровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, просив: визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації міністерства юстиції України Філюка С.П. про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () на нерухоме майно: нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 5, (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) - (індексний номер 27087124 від 15.12.2015, номер запису про право власності 12565062); нежитлові приміщення у м. Львові, проспект Свободи, 1/3 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27087124 від 14.12.2015, номер запису про право власності 12552742); квартиру №6-а (шість «а») в будинку №3 (три) на проспекті Свободи у м. Львові рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27085645 від 15.12.2015, номер запису про право власності 12552337); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), номери 12552337, 12552742 та 12552337.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України було протиправно, з перевищенням повноважень прийнято оскаржувані рішення, оскільки на момент прийняття таких накладено арешт на майно (вид арешту - арешт всього нерухомого майна) позивача та оголошено заборону на його відчуження. Наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження у формі арешту всього майна позивача було перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка С.П. про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () на нерухоме майно: нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 5, (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) - (індексний номер 27087124 від 15.12.2015 p., номер запису про право власності 12565062); нежитлові приміщення у м. Львові, проспект Свободи, 1/3 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27087124 від 14.12.2015 p., номер запису про право власності 12552742); квартиру №6-а (шість «а») в будинку №3 (три) на проспекті Свободи у м. Львові рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27085645 від 15.12.2015 p., номер запису про право власності 12552337); скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), номери 12552337, 12552742 та 12552337; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на преюдиційність рішення Київського господарського суду від 02.03.2017 у справі №910/18928/16, яким встановлено правомірність дій державного реєстратора при прийнятті рішень про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на об'єкти нерухомого майна; накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження було здійснено органом Державної виконавчої служби саме в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» в процедурі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості у третейській справі №1705/14, а тому зазначене не було перешкодою для вчинення відповідачем реєстраційних дій; при розгляді даної справи підлягають застосуванню вимоги ст. 24 КАС України.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

28.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Спільним українсько-польським підприємством товариством з обмеженою відповідальністю «Мистецький кіноконцертний комплекс кінотеатр «Дніпро» було укладено Договір невідновлювальної кредитної лінії № 600/03.3-163 згідно з яким «Позичальнику» було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 2 300 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 27.08.2018 р.

Договором № 1 від 17.02.2014 про внесення змін до Договору невідновлювальної кредитної лінії № 600/03.3-163 від 28.08.2008р. було змінено, зокрема, дату остаточного повернення кредиту - 31.01.2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з умов кредитного договору №600/03.3-163 від 28.08.2008р., між його сторонами 29.08.2008р. було укладено іпотечний договір від 29.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2038, згідно з яким Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, перелік якого визначено у п. 1.1. іпотечного договору, а саме:

- нежитлові приміщення загальною площею 128,2 кв.м., вказані в технічній документації під цифрами: від "39-1" по " 59-7" включно, розташовані у будинку №1/3 (один/три) на проспекті Свободи, у м. Львові належать позивачу на праві приватної власності на підставі Договору №1 купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Попович Г.І. 04.12.1998 року за р.№6301;

- нежитлові приміщення №29 загальною площею 623,1 кв.м (площа збільшилася з 584,7 кв.м у зв'язку із проведенням реконструкції на підставі дозволу, наданого розпорядженням Галицької райадміністрації Львівської міської ради №68 від 05.02.2004 року), розташовані на першому поверсі будинку і вказані в технічній документації під цифрами від "29-1" по "29-22" включно, розташовані на другому поверсі будинку і вказані в технічній документації під цифрами від "29-23" по "29-30" включно, які знаходяться за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 5 (п'ять) належать позивачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності №Г-01285, виданим Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 29.03.2005 року згідно з розпорядженням №324 від 29.03.2005 року;

- квартира №6-а (шість "а") в будинку №3 (три) на проспекті Свободи у м. Львові, яка складається з двох кімнат житловою площею 28 кв.м. та кухні; загальна площа квартири - 48,9 кв.м., що належить позивачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО попович Г.І. 05.04.2001 року за р.№459.

17.02.2014 між Кредитором/Іпотекодержателем та Позичальником/Іпотекодавцем було укладено Договір №2 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. від 29.08.2008 за реєстровим № 2038.

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» прийняло рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку на підставі Іпотечного договору в рахунок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором, а саме - основного зобов'язання (тіла кредиту) в розмірі 3 645 851,79 доларів США та подало відповідні заяви про реєстрацію прав до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України.

На підставі поданих ПАТ «Укрсоцбанк» заяв від 11.12.2015, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації міністерства юстиції України Філюком С.П. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності (надалі - «Оскаржувані рішення») та внесено записи про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ПАТ «Укрсоцбанк».

Вказані відомості містяться в Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52278125, № 52324157, № 55438377, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вважаючи зазначені вище рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що рішення державного реєстратора є протиправними, оскільки прийняті ним з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (надалі - Порядок №868).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в наступному порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Як встановлено статтею 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз зазначених вище положень вказує на те, що наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження такого нерухомого майна у формі арешту чи заборони відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Матеріалами справи підтверджується, та сторонами не заперечувалося, що на момент вчинення оскаржуваних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був наявний активний запис про арешт всього майна Позивача на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 45537284, від 21.11.2014 року. Вказана обставина підтверджуються постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року у справі № 910/18928/16 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження нерухомого майна відповідача у формі арешту є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявами третьої особи відповідно до пункту 5 статті 24 Закону №1952-IV.

Відповідачем не надано доказів, а судом не встановлено обставин, що свідчили б проте, що станом на момент вчинення спірної реєстраційної дії, вказаний арешт було знято.

Правильність висновків суду першої інстанції підтверджується також аналогічною правовою позицією щодо застосування зазначених норм матеріального права, викладеною в постановах Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-357а14), від 19.05.2015 року (справа № 21-121а15), від 09.02.2016 року (справа № 51-5797а), яка відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні таких норм права. Зазначена позиція ВСУ зводиться до того, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Безпідставними вважає колегія суддів твердження апелянта про те, що накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження було здійснено органом Державної виконавчої служби саме в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» в процедурі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості у третейській справі №1705/14, а тому зазначене не було перешкодою для вчинення відповідачем реєстраційних дій. Так, за змістом статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у обмеженні розпорядження, володіння і користування майном. Це означає, що реєстрація арешту є актом обмеження прав власника, а не актом офіційного визнання прав чи вимог інших осіб на майно. Тому, наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. До такого висновку, зокрема, дійшов також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12 листопада 2015 року в справі № 826/11697/14 (К/800/53747/14). А в ухвалі від 02.06.2016 року (справа 826/25829/15), зокрема, зазначив про помилковість висновків апеляційного суду про те, що накладення заборони нотаріусом в інтересах іпотекодержателя дозволяє здійснювати реєстраційні дії в його інтересах, оскільки Закон №1952-ІV таких виключень із загального правила щодо неможливості вчинення реєстраційних дій під час дії обтяження не містить.

Не підлягають застосуванню також і положення п.3 ч.4 ст.24 Закону №1952-IV, на які посилається апелянт, та відповідно до норм якого відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті не застосовується, у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається в результаті його примусової реалізації відповідно до Закону. Адже скаржник набув право власності на майно - предмет іпотеки - не в порядку його примусової реалізації відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Щодо преюдиційності рішення Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року у справі №910/18928/16, залишеного без змін рішенням Вищого Господарського суду України від 19.06.2017, в якому колегія суддів дійшла висновку, що Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюком С.П. було правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено записи про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому обов'язковість поширюється лише на питання, чи мала місце певна обставина, яка є предметом доказування в адміністративній справі. Висновки ж інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року у справі № 910/18928/16 встановлено обставину наявності на момент вчинення скаржуваних рішень активного запису про арешт всього майна Позивача на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.11.2014 року, ВП № 45537284, яка була прийнята відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 72 КАС України.

Натомість висновки суду щодо законності рішень державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка С.П. при прийнятті оскаржуваних рішень про державну реєстрацію права власності не є обставинами, встановленими судовим рішенням, в розумінні ч.1 ст.72 КАС України і жодної обов'язковості у даній справі не мають.

А тому, адміністративний суд першої інстанції під час розгляду цієї справи на підставі встановлених ним обставин, із врахуванням правової позиції щодо застосування зазначених норм матеріального права, викладених в постановах Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-357а14), від 19.05.2015 року (справа № 21-121а15), від 09.02.2016 року (справа № 51-5797а), обґрунтовано самостійно здійснив правову кваліфікацію поведінки відповідача та дійшов підставних висновків про неправомірність оскаржуваних рішень Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка С.П.

В апеляційній скарзі апелянт також вказує на безпідставність розгляду даного спору адміністративним судом, а не господарським. З цього приводу слід зазначити, що ПАТ «Укрсоцбанк» під час розгляду справи судом першої інстанції заявляв відповідне клопотання про закриття провадження у справі, яке було розглянуте та постановлено ухвалу від 23.03.2017 року, якою відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Докази оскарження згаданої ухвали Львівського окружного адміністративного суду в матеріалах справи відсутні.

Однак, з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне вказати на правомірність таких висновків суду першої інстанції, що, зокрема, підтверджується постановою Верховного Суду України від 25.04.2017 №21-3197а16, в якій ВСУ висловив правову позицію, згідно з якою, якщо підставою адміністративного позову є владні, управлінські рішення та дії держреєстратора, а не виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди, то спір підлягає розгляду в адміністративному суді.

Разом з тим, в постановах від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11.04.2017 року у справі № 21-3632а16, колегії суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України зазначили, що оскільки спірні правовідносини у них пов'язані із невиконанням умов господарського договору, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ГПК.

Таким чином, ВСУ чітко розділяє підвідомчість спорів щодо скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, залежно від підстав позову.

Оскільки єдиною підставою адміністративного позову в даній справі є протиправність рішення державного реєстратора у зв'язку з порушенням вимог до процедури проведення такої реєстрації, зазначений позов підлягає розгляду в порядку адміністративної судочинства із застосуванням принципів офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язку суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Не підлягають застосуванню, на переконання колегії суддів, і положення ст. 24 КАС України, оскільки відповідно до ч.4 ст.9 Закону №1952-ІV (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється.

Відтак, підсумовуючи проаналізовані приписи законодавства України, обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюком С.П. було протиправно прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено записи про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк», чим порушено законні інтереси позивача, а тому таке підлягає скасуванню.

Таким чином, на переконання колегії суддів, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 в справі №813/966/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель

Повний текст ухвали складено 14.07.2017.