Справа № 813/3558/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/5354/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційні скарги Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА", Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ДП Львівський державний завод Лорта звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення:

№ форма П від 22 липня 2016 року, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування з податку на прибуток підприємств і організацій у розмірі 2994917,40 грн;

№ форма Д від 22 липня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб (військовий збір) у розмірі 13086,96 грн. (з яких 10469,57 грн. за основним платежем, 2617,39 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ форма Р від 22 липня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податкові агенти у розмірі 235054,52 грн. (з яких 134316,87 грн. за основним платежем, 100737,65 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ форма Д від 07 жовтня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 837827,33 грн. (з яких 444368,19 грн. за основним платежем, 393459,14 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ форма Р від 07 жовтня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, господарських організацій у розмірі 245963,04 грн. (з яких 196770,43 грн. за основним платежем, 49192,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ форма Р від 07 жовтня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 640888,01 грн. (з яких 572594,56 грн. за основним платежем, 68293,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ форма В4 від 07 жовтня 2016 року, яким позивачу зменшено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 284769,70 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2015 року, зареєстрованою в органі державної податкової служби 20 січня 2016 року за № НОМЕР_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 07 жовтня 2016 року Головного управління ДФС у Львівській області в частині нарахування основного платежу в розмірі 35127,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 26345,24 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення №0 від 22 липня 2016 року Головного управління ДФС у Львівській області в частині зменшення суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 1860490,36 грн. Скасовано податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 07 жовтня 2016 року Головного управління ДФС у Львівській області в частині нарахування основного платежу в розмірі 305640,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 68293,45 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Головне управління ДФС у Львівській області в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги покликається на те, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ Еккоплюс не мають реального характеру. Апелянт звертає увагу на те, що ДП Львівський державний завод Лорта не надано в повному обсязі підтверджуючих документів, які визначені умовами зазначених вище договорів, а саме: договору на поставку товарно-матеріальних цінностей ТОВ Еккоплюс, в якому обумовлюються номенклатура та обсяг поставки, ціна за одиницю та вартість ТМЦ, умови розрахунків, умови поставки, місце поставки, термін дії, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару з Харкова до Львова, накази на відрядження ОСОБА_1 в м.Харків до ТОВ Еккоплюс на отримання ТМЦ, договору із сторонніми організаціями на перевезення вантажу з ТОВ Еккоплюс, акти виконаних робіт та проведені розрахунки, журнал реєстрації доручень, сертифікати якості на продукцію. Щодо віднесення регулярних внесків на користь ДК Укроборонпром апелянт зазначає про порушення п.п.139.1.7 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році), оскільки ДК Укроборонпром для ДП Львівський державний завод Лорта є керівним органом та окремою юридичною особою, а також на протязі 2014 року не передавав і не виконував ніяких робіт по розробці технічної документації на користь позивача. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ДП Львівський державний завод Лорта в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків Головного управління ДФС у Львівській області про порушення ДП Львівський державний завод Лорта податкового законодавства. Зокрема, помилковим є висновок суду першої інстанції про порушення позивачем вимог п.п.138.10.2 п.138.10.3. п. 138.10 ст.138, пп.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України, а саме: безпідставності включення до складу адміністративних витрат витрат на відрядження працівників, які працюють на ДП «ЛДЗ «Лорта» на умовах цивільно-правових договорів, оскільки позивачем підтверджено звязок такого відрядження з господарською діяльністю такого платника податку, такі відрядження здійснювалися для проведення приймально-здавальних, випробувально-танкових, інформаційно-управлінських системах, виробником яких є лише ДП «ЛДЗ «Лорта», а витрати, понесені підприємством на виконання приймально-здавальних випробувань по танкових системах, враховані представником замовника в складі орієнтовної ціни на вироби ДП «ЛДЗ «Лорта» в адміністративних витратах і витратах на збут. Апелянт також звертає увагу на те, що відрядження працівників ДП Львівського науково- дослідного радіотехнічного інституту, (які надавали послуги для ДП «ЛДЗ «Лорта» за цивільно-правовими договорами) в Тайланд, Пакистан, Польщу для проведення приймально-здавальних, випробувально-танкових, інформаційно-управлінських системах, виробником яких є ДП «ЛДЗ «Лорта», а розробником - ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут, повязані з господарською діяльністю позивача, оскільки ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут є підприємством- учасником ДК «Укроборонпром», як і ДП «ЛДЗ «Лорта». ДП Львівський науково- дослідний радіотехнічний інститут є розробником високотехнологічної промислової продукції, а ДП «Львівський державний завод «Лорта» - виробником цієї продукції. Також помилковим є висновок суду першої інстанції про правомірність донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, оскільки ці донарахування контролюючий орган повязує із непідтвердженням належними документами перебування працівників ДП ДПЗ Лорта у службовому відрядженні та їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства, разом з тим, такі спростовуються належними доказами. Також апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про порушення ДП ДПЗ Лорта вимог п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році), а саме: заниження бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання послуг харчування їдальні у 2015 році, що призвело до заниження податкового зобовязання з ПДВ, оскільки позивачем коректно відображено у податковому та бухгалтерському обліку базу оподаткування операцій з постачання послуг харчування їдальні, виходячи з їх ціни продажу, зокрема, облік витрат в частині прямих матеріальних витрат (визначених у калькуляційних картах), повязаних з виготовленням конкретного найменування продукції їдальні, акумулювався на б/рахунку 235 «Основне виробництво» (їдальня), з подальшим віднесенням до дебету рахунка 902.5 «Собівартість реалізації їдальні», і ці витрати є виробничою собівартістю їдальні. ДП «ЛДЗ «Лорта» також правомірно відображено базу оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації електроенергії у 2015 році, оскільки ДП «ЛДЗ «Лорта» не реалізує електроенергію, не надає послуги по електропостачанню; монополістом з реалізації електроенергії у Львівській області є ПАТ «Львівобленерго», а ДП «ЛДЗ «Лорта» лише надає свої мережі для передачі постачальноком (ПАТ «Львівобленерго») електроенергії згідно з договорами про спільне використання технологічних електричних мереж щодо відшкодування частини витрат на утримання електромереж згідно з кошторисом, погодженим з користувачами мереж в установленому порядку. ДП ДПЗ Лорта також дотримано вимоги чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати авансових внесків від дивідендів. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_2 подав додаткові пояснення до своєї апеляційної скарги, у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову неправильними та необґрунтованими, проти доводів апеляційної скарги ДП ,,Львівський державний завод Лорта заперечує. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали додаткові пояснення до своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Львівській області, у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги ГУ ДФС у Львівській області, просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову необхідно скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 05 травня 2016 року по 16 червня 2016 року Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області провело документальну планову виїзну перевірку ДП ,,Львівський державний завод Лорта з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Перевіркою встановлено порушення ДП ,,Львівський державний завод Лорта: п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.п.138.10.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.7, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України (в редакції, чинній у 2014 році) завищено відємне значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності по податку на прибуток за 2014 рік на суму 1110462,0 грн., занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 136586,90 грн; п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N290, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за N860/4153, пунктів 7, 11, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 29 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N318 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N27/4248, п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 N362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 N218/2658, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.4.2 п.140.4 ст.140 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 2553544,01 грн., занижено різниці, які виникають відповідно до ПК України, на суму 1110462 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на суму 659521,04грн (заниження податку на прибуток за 1 півріччя 2015 року на суму 199883,28 грн., за 9-ть місяців 2015 року завищено відємне значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності по податку на прибуток на суму 1892472,60 грн., за 2015 рік заниження податку на прибуток на суму 659521,04 грн.); п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. N 138, із змінами та доповненнями, занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за результатами що квартальної фінансово-господарської діяльності за 1 квартал 2014 року на 69279 грн, за півріччя 2014 року на 161291,73 грн., 9-ть місяців 2014 року на 220841,73 грн., за 2014 рік на 0 грн., за 2015 рік на 383031,60 грн.; п.п.153.3.2. п.153.3 ст.153 ПК України (в редакції, чинній у 2014 році) та п.п.57.1 1.2. п.57.1 1 ст.57 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2015 року) ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА: не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 173178 грн. на суму частини чистого прибутку (доходу), що фактично виплачена за 1 квартал 2014 року, і нарахування якого не задеклароване в податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік; не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 276264 грн. на суму частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2015 року. Платником в податковій декларації з податку на прибуток за півріччя 2015 року задекларовано нарахування авансового внеску і з податку у зв'язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) в сумі 26838 грн., однак його не внесено (не сплачено) до бюджету, в податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік задекларовано нарахування авансового внеску із податку у зв'язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) в сумі 53406 грн., однак його не внесено (не сплачено) до бюджету. Отже, за 2015 рік не нараховано та не внесено (не сплачено) до бюджету авансового внеску в сумі 196020 грн. з дивідендів та не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 80244 грн. з дивідендів; не нараховано та не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 108697,20 грн., в тому числі за 2014 рік 39751,51 грн. (за 1 квартал 2014 року 12470,22 грн., за 2 квартал 2014 року 16562,29 грн., за 3 квартал 2014 року 10719 грн.), за 2015 рік - 68945,69 грн., на суму заниженого податкового зобовязання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету; п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.199.4, п.199.5 ст.199, п.32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) занижено податкове зобовязання по податку на додану вартість на суму 960314,09 грн.; пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 ПК України, в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік у сумі 134316,87 грн; ст.168, п.162.1 ст.162, п.163.1, ст.163, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України, в результаті чого занижено війський збір за 2015 рік в сумі 10469,57 грн.

За результатами перевірки складено ОСОБА_6 №109/13-01-14-10/30162618 від 04 липня 2016 року.

ДП «ЛДЗ «Лорта» подано до ГУ ДФС у Львівській області заперечення до акту перевірки з підтверджуючими документами відповідно до вимог п.86.7 ст.ПК України.

За результатами розгляду заперечення постійнодіюча комісія з розгляду спірних питань ГУ ДФС у Львівській області вирішила висновки акта перевірки спростувати в частині: порушення вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.32 підрозділу 2 розділу XX ПК України та не включення до бази оподаткування податком на додану вартість за грудень 2015 року 3597142, 65 грн. - операції з постачання товару ДП «Житомирський бронетанковий завод» згідно з видатковою накладною від 22 грудня 2015 року №111, що спричинило заниження податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2015 року в сумі 719428,53 грн.; порушення вимог п. 199.4, п. 199.5 ст.199 ПК України - завищено значення рядка 8 «Коригування податкових зобовязань» податкової декларації за грудень 2015 року на 25675 грн., занижено рядок 16 «Коригування податкового кредиту» податкової декларації за грудень 2015 року на 32059 грн.; порушення вимог п.29 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції 2015 року) - завищено показник рядка 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за 2015 року на 25675 грн.; порушення п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України (в редакції 2015 року) - занижено показник рядка 2120 «Інші операційні доходи» Звіту про фінансові результати за 2015р. та рядок 01 «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бух.обліку» на 32059 грн.

22 липня 2017 року ГУ ДФС прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

1) форми «П» №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 2994917,40 грн.,

2) форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у сумі 854 009,27 грн. (у тому числі основний платіж 785715,82 грн. та штрафні санкції в сумі 68 293,45 грн.);

3) форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій у сумі 467964,40 грн. (у тому числі основний платіж 374371,50 грн. та штрафні санкції в сумі 93592,90 грн.);

4) форми «Д» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по авансовому внеску із податку на прибуток при виплаті дивідентів у сумі 893771,66 грн. (в тому числі, основний платіж 476 336,38 грн. та штрафні санкції 417435,28 грн.);

5) форми «В4» №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 489 339,74 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 34741,02 грн.;

6) форми «Д» №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податків та зборів, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у сумі 13086,96 грн. (у тому числі основний платіж 10 469,57 грн. та штрафні санкції в сумі 2 617,39 грн.);

7) форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 235 054,50 грн. (у тому числі основний платіж 134 316,87 грн. та штрафні санкції в сімі 100 737,65 грн.).

Позивач скористався правом досудового врегулювання цього податкового спору та оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДФС України в порядку ст.56 ПК України.

27 вересня 2016 року ДФС України прийняла рішення про результати розгляду скарги від №20886/6/99-99-11-02-01-15, яким скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 22 липня 2016 року №, №, №, №, № в частині взаємовідносин ДП «ЛДЗ «Лорта» з ТОВ «Листехпоставка», ТОВ «Ропла Електронік», ТОВ «Радіоелектронні компоненти і апаратура», ТОВ «Радіосфера», в іншій частині залишено без змін зазначені податкові повідомлення-рішення, а скаргу - частково задоволено та залишено без змін податкові повідомлення-рішення №, № від 22 липня 2016 року.

07 жовтня 2016 року за результатами рішення ДФС України про результати розгляду скарги ГУ ДФС у Львівській області винесено нові податкові повідомлення-рішення:

1) форми «Д» №, яким визначено суму грошового зобов'язання по авансовому внеску із податку на прибуток при виплаті дивідентів у сумі 837827,33 грн. (у тому числі податкове зобов'язання 444 368,19 грн., штрафні санкції 393459Л4 грн.);

2) форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку господарських організацій у сумі 245963,04 грн. (у тому числі податкове зобов'язання 196770,43 грн., штрафні санкції 49192,61 грн.);

3) форми «В4» №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у сумі 284769,70 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 14284,02 грн.;

4) форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають в державній власності в сумі 640 888,01 грн. (у тому числі податкове зобов'язання 572 594, 56 грн., штрафні санкції 68 293,45 грн.).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом обставин, які б свідчили про фактичне нездійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Екоплюс», оскільки позивачем для перевірки представлено податковому органу ряд документів, які є належним підтвердженням реальності операцій між ним та його контрагентом, а також свідчать про належне документування їх здійснення і вказують на коректність обчислення цих витрат при підтвердженні їх включення до складу витрат, що приймають участь в обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток. Суд першої інстанції вважає помилковим висновок податкового органу про порушення ДП Львівський державний завод Лорта пп.139.1.7 п.139.1 ст.139 ПК України, а саме: неправомірне включення до податкової декларації з податку на прибуток витрати, сплачені як внески учасника Державного концерну Укроборонпром, оскільки цільові внески, сплачені позивачем ДК Укроборонпром, пов'язані із забезпеченням господарської діяльності позивача, а тому приписи п.139.1.7 п.139.1 ст.139 ПК України до спірних правовідносин не застосовується. Разом з тим, позивачем порушено вимоги чинного податкового законодавства при віднесенні до витрат підприємства відрядження працівників ДП ЛНДРТІ та виплаті платникам доходу у вигляді додаткового блага та відрядження працівників ДП Львівський державний завод Лорта у Таїланд, Пакистан та Польщу, оскільки такі відрядження не повязані із господарською діяльністю підприємства. ДП Львівський державний завод Лорта в порушення вимог ПК України несплачено авансові внески з дивідендів задекларованих ДП Львівський державний завод Лорта за 2014 та 2015 роки, оскільки чиним податковим законодавством не передбачено автоматичне зарахування переплат в рахунок авансових внесків з податку на прибуток, у зв'язку з наявністю різних рахунків, однак таке зарахування можливе на підставі поданої платником податків заяви про таке зарахування; разом з тим, з такою заявою до контролюючого органу позивач не звертався. Крім того, ДП Львівський державний завод Лорта завищено податковий кредит з ПДВ по податкових накладних отриманих від ТОВ Радіосфера, оскільки податкові накладні за господарськими операціями з цим контрагентом не задекларовані в Єдиному державному реєстру податкових накладних. Позивачем також занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість при реалізації електроенергії контрагентами, оскільки позивачем не доказано пропорційне нарахування витрат на обслуговування електромереж у розрізі використаної електроенергії контрагентами, оскільки надано акти про обсяги використаної електроенергії, однак не надано розрахунку про нарахування відшкодування витрат за обслуговування електромереж. Позивач також реалізовував продукцію їдальні нижче собівартості, у звязку із чим занизив базу оподаткування операцій з постачання товарів/послуг.

Даючи правову оцінку таким висновкам суд першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В обґрунтування порушень ДП Львівський державний завод Лорта вимог чинного податкового законодавства Головне управління ДФС у Львівській області покликається, в тому числі, на те, що позивач безпідставно включив до податкового кредиту податок на додану вартість по безтоварних операціях за рахунок виписаних накладних ТОВ «Еккоплюс». Податковий орган, зокрема, вказує на те, що до перевірки не було надано договору на поставку товарно-матеріальних цінностей ТОВ Еккоплюс, в якому обумовлюються номенклатура та обсяг поставки, ціна за одиницю та вартість ТМЦ, умови розрахунків, умови поставки, місце поставки, термін дії, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару з Харкова до Львова, накази на відрядження ОСОБА_1 в м.Харків до ТОВ Еккоплюс на отримання ТМЦ, авансові звіти про відрядження, шляхові листи у разі доставки ТМЦ власними транспортними засобами, договору із сторонніми організаціями на перевезення вантажу з ТОВ Еккоплюс, акти виконаних робіт та проведені розрахунки, журнал реєстрації доручень, сертифікати якості на продукцію.

Згідно з п.138.1, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з п.201.6 ст.201 ПК України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, який підлягав перевірці, ДП ЛДЗ Лорта та ТОВ Еккоплюс укладено договір поставки №130101 від 13 січня 2014 року.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав: податку накладну від 31 жовтня 2014 року №158, рахунок - фактуру №130103 від 13 січня 2014 року та видаткова накладна №120201 від 12 лютого 2014 року на поставку вставки плавки на загальну суму 13920,00 грн., в тому числі ПДВ -2320,0 грн.

Товар за цією видатковою накладною отримано працівником ДП ЛДЗ Лорта - завскладом ОСОБА_6, що підтверджується прихідним ордером №6 від 19 лютого 2014 року.

Згідно з картками складського обліку матеріалів ТМЦ були передані для виконання замовлення №231036 ЗІП.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському обліку вказану господарську операцію, а саме: ДП ЛДЗ Лорта включено до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2014 рік при виконанні замовлення №231036 ЗІП в загальній сумі 9860,00 грн.

Розрахунки проведено у безготівковій формі на підставі рахунків-фактур.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків - ДП ЛДЗ Лорта на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за звітний період, докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем первинні документи повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять вичерпні дані щодо переліку поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій з ТОВ Еккоплюс.

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам податковий орган не надав, а тому вказані документи мають статус юридично значимих.

Колегія суддів також не приймає до уваги покликання апелянта на недоліки податкової правосуб'єктності контрагента позивача, а саме: відсутність за місцем реєстрації (підприємства за юридичною адресою не знаходиться), що підтверджується актами про неможливість проведення зустрічних звірок контрагента позивача, як на доказ нереальності здійснення господарських операцій та порушення податкового законодавства позивачем, оскільки акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання є службовим документом органів податкової служби, який складається не за результатами здійснення органом державної податкової служби певних дій, зокрема, у зв'язку з проведенням зустрічної звірки, а у зв'язку із встановленням факту, що не дає змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання. Такий акт не може містити факти порушень податкового законодавства з питань повноти нарахування і сплати податків, оскільки зустрічна звірка, якою могли бути встановлені такі факти, не відбулась.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказом відсутності контрагента позивача за юридичною адресою є запис у ЄДРПОУ, інші докази, зокрема, дані податкового органу, які не належить до передбачених ст.69 КАС України доказів, ці обставини підтвердити не можуть, а отже й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що контрагент позивача - ТОВ Еккоплюс на момент здійснення господарських операцій знаходився на податковому обліку як платник ПДВ, його свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення господарських операцій з позивачем не було анульоване, правочини з цим суб'єктами господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися від ТОВ Еккоплюс товарно-транспортними накладними та шляховими листами, є протиправною, оскільки законодавець не ставить у залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Відсутність таких накладних у позивача само по собі не може слугувати підставою для визнання господарських операцій недійсними. Відсутність документів щодо транспортування товарів вказує на неналежне виконання договірного обов'язку контрагентом по передачі пакету документів покупцеві, проте не підтверджує факту безтоварності операції з цим контрагентом. Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення. Відсутність транспортних документів не свідчать про неправомірне формування позивачем податкових зобов'язань, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами купівлі - продажу.

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є твердження апелянта - Головного управління ДФС у Львівській області про те, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не мали місця (не здійснювалися).

Безпідставними також є покликання Головного управління ДФС у Львівській області на відсутність якісних посвідчень або сертифікатів якості, документів, що підтверджують комплектність товарів, оскільки сертифікати якості на товар не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містять інформації про господарську операцію та не підтверджують її здійснення, їх наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку на підприємстві.

Наявність чи відсутність у позивача сертифікатів якості на придбану ним продукцію ніяким чином не впливає на право формування ним витрат та податкового кредиту, оскільки виникнення такого права закон пов'язує з іншими підставами, а саме: з фактом придбання товарів для використання в господарській діяльності та сплати при цьому в ціні товару податку на додану вартість.

Таким чином, контролюючий орган не може робити висновок про нереальність господарських операцій в залежності від наявності або відсутності сертифікатів якості на товар.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність формування розміру сум витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з ТОВ Еккоплюс, доводи апелянта - Головного управління ДФС у Львівській області в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення ДП Львівський державний завод Лорта пп.139.1.7 п.139.1 ст.139 ПК України при включені до податкової декларації з податку на прибуток витрати, сплачені як внески учасника Державного концерну Укроборонпром, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП Львівський державний завод Лорта протягом 2014 року відповідно до наказів ДК Укроборонпрому: №24 від 25 січня 2014 року, №72 від 08 квітня 2014 року, №185 від 23 липня 2014 року, №236 від 30 вересня 2014 року та платіжних доручень від 31 січня 2014 року б/н, від 03 квітня 2014 року № 5269, від 25 липня 2014 року № 6013 та від 03 жовтня 2014 року № 6468 перераховано на користь ДК Укроборонпром регулярні внески у розмірі 1698000 грн.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1734 від 23 грудня 2004 року Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави ДП Львівський державний завод Лорта віднесене до підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Постановою Кабінету Міністрів Деякі питання Державного концерну Укроборонпром від 31 серпня 2011 року № 993 затверджено статут Державного концерну Укроборонпром, відповідно до якого ДП Львівський державний завод Лорта входить до складу учасників Державного концерну Укроборонпром за профілем діяльності.

Згідно з п. 13 Статуту Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

П.15 Статуту передбачає обов'язок учасників Концерну сплачувати внески в порядку та розмірах, визначених генеральним директором Концерну.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про особливості управління обєктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» Концерн виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку учасників Концерну.

Згідно з Положенням про внески учасників ДК Укроборонпром від 20 січня 2012 року регулярні або цільові внески учасників Концерну прямо пов'язані з їх господарською діяльністю і спрямовані на підвищення їх ефективності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що внески ДП Львівський державний завод Лорта до ДК «Укрборонпром» підпадають під визначення звичайної діяльності як операції, що її забезпечують або виникають внаслідок її проведення, оскільки ДК «Укрборонпром» утворений з метою забезпечення ефективного функціонування та управління суб'єктами господарювання державного сектору економіки, які проводять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами, а відтак внески учасників концерну ідуть на забезпечення виконання цієї мети.

Згідно з п.139.1.1 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до пп.140.1.2 п.140.1 ст.140 ПК України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати (крім тих, що підлягають амортизації), пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов'язаних з основною діяльністю платника податку, витрати з нарахування роялті та придбання нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку.

Згідно з п.140.5 ст.140 ПК України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ст.135 ПК України визначено перелік доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які включають й інші доходи, а ст.136 ПК України визначено перелік доходів, які не враховуються при визначенні обєкту оподаткування, серед яких отримання внесків відсутнє.

Крім того, згідно з індивідуальною податковою консультацією, наданою ДК «Укрборонпром» листом ДПС України від 27 лютого 2012 року вих.№3491/6/05-3415-26 отримання Концерном внесків враховується при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток підприємств, а сплата учасниками Концерну внесків враховується у податкових витратах, учасник концерну відображає у складі валових витрат внески до ДК "Укрборонпром".

Таким чином, оскільки цільові внески, сплачені позивачем ДК Укроборонпром, пов'язані із забезпеченням господарської діяльності ДП Львівський державний завод Лорта, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що п.139.1.7 п. 139.1 ст.139 ПК України до спірних правовідносин не застосовується.

Доводи апелянта Головного управління ДФС у Львівській області в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог п.п.138.10.2 п.138.10.3. п. 138.10 ст.138, пп.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України, а саме: безпідставності включення до складу адміністративних витрат витрати на відрядження працівників, які працюють на ДП «ЛДЗ «Лорта» на умовах цивільно-правових договорів, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України (в редакції, чинній у 2014 році) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у судах;

є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом…

Згідно з п.п.140.1.7. п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) при визначенні обєкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат. … Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

П.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) передбачено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п.18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

- витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

- винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);

- витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);

- амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

- витрати на врегулювання спорів у судових органах;

- податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);

- плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти;

- інші витрати загальногосподарського призначення.

Пунктом 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, встановлено, що витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):… витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування.

Згідно з п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/42487, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Відповідно до п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 р. N 362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року N 218/2658, (далі Інструкції №59) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «ЛДЗ «Лорта» укладено ряд цивільно-правових договорів з фізичними особами: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

За умовами цих договорів ДП «ЛДЗ «Лорта» (замовник) доручає, а вказані фізичні особи (надалі - виконавці) беруть на себе зобов'язання виконати роботи, повязані з розробленням, модернізацією, корекцією, виготовленням та участі у регулюванні спецтехніки.

Ці працівники були залучені до виконання договорів поставки, укладених між ДП «ЛДЗ «Лорта» та ДП «Завод імені ОСОБА_11» (від 27.04.2010 року №43, від 06.12.2013 року №558-06/13, від 17.10.2014 року №558/06141035дп, від 02.04.2014 року №558-04/14-792дп), умовами яких передбачано, що постачальник гарантує якість та надійність товару, що поставляється протягом строку, який передбачено конструкторською документацією на даний товар, але не менше 24 місяці з дня введення в експлуатацію; строк усунення недоліків або заміну товару в межах гарантійного строку - 20 днів з моменту виявлення дефектів; постачальник усуває недоліки або проводить заміну товару на якісний за свій рахунок.

Таким чином, за умовами вказаних договорів ДП «ЛДЗ «Лорта» зобовязувалось здійснювати гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування електронних блоків, які входять до складу БМ «Оплот», ці зобовязання реалізовані шляхом відрядження фізичних осіб - працівників за цивільно-правовими договорами до м. Бангкок (Тайланд) та Пакистан для проведення приймально-здавальних, випробувально-танкових, інформаційно-управлінських системах, виробником яких є лише ДП «ЛДЗ «Лорта».

Витрати, понесені підприємством на виконання приймально-здавальних випробувань по танкових системах, враховані представником замовника в складі орієнтовної ціни на вироби ДП «ЛДЗ «Лорта» в адміністративних витратах і витратах на збут.

Позивач під час проведення перевірки надав для дослідження ряд документів, які підтверджують звязок фізичних осіб (працівників ДП «ЛДЗ «Лорта» за цивільно-правовими угодами) з господарською діяльністю ДП «ЛДЗ «Лорта», а саме: накази про відрядження, накази про продовження відрядження, листи ДП «Завод ім.В.О. ОСОБА_11» від 14.04.2015 року №1435/7, від 01.09.2015 року №3386/5 та укладені між ДП «ЛДЗ «Лорта» та ДП «Завод ім.В.О. ОСОБА_11» договори, акти здачі- приймання робіт, посвідчення про відрядження та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт з підтверджуючими документами.

Крім того, позивач на запит Головного управління ДФС у Львівській області від 15 чеврня 2016 року про надання документів, повязаних з обчисленням та сплатою податків та зборів до розгляду заперечення на акт перевірки надав додаткові документи в підтвердження правомірності включення до складу адміністративних витрат відряджень, а саме:

- лист ДП «Завод імені ОСОБА_11» №212/24 від 31 січня 2014 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№ШЕ - 18.4-4213 від 15 квітня 2015 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№И8Е - 18.4-4305 від 16 квітня 2015 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№ІІ8Е - 18.2-6997 від 23 червня 2015 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№ШЕ - 18.4-7177 від 26 червня 2015 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№ШЕ - 18.4-8330 від 22 липня 2015 року;

- лист ДК «Укрспецекспорт» вих.№УЗЕ - 18.42-9542 від 21 серпня 2015 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ДП «ЛДЗ Лорта» є державним підприємством - учасником ДК «Укроборонпром», до складу цього концерну також входить ДП ДК «Укрспецекспорт», ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут, ДП «Завод ім.Малишева».

Згідно з п.12 Статуту концерн відповідно до законодавсва бере участь у проектах та програмах, що передбачають розробку, виробництво та експорт високотехнологічної промислової продукції, створення системи продажу такої продукції.

ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут є підприємством- учасником ДК «Укроборонпром», як і ДП «ЛДЗ «Лорта». ДП Львівський науково- дослідний радіотехнічний інститут є розробником високотехнологічної промислової продукції, а ДП «Львівський державний завод «Лорта» - виробником цієї продукції.

Таким чином, відрядження працівників ДП Львівського науково- дослідного радіотехнічного інституту (які надавали послуги для ДП «ЛДЗ «Лорта» за цивільно-правовими договорами) в Тайланд, Пакистан, Польщу для проведення приймально-здавальних, випробувально-танкових, інформаційно-управлінських системах, виробником яких є ДП «ЛДЗ «Лорта», а розробником - ДП Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут, є прямо повязане з господарською діяльністю ДП «ЛДЗ «Лорта».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог п.п.138.10.2 п.138.10.3. п. 138.10 ст.138, пп.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України, а саме: безпідставності включення до складу адміністративних витрат витрат на відрядження працівників, які працюють на ДП «ЛДЗ «Лорта» на умовах цивільно-правових договорів.

Доводи апелянта ДП «ЛДЗ «Лорта» в цій частині є обгрунтованими та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства в частині правильності нарахування, повноти обліку та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб.

Зокрема, за результатами проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 22 липня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податків та зборів, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 13086,96 грн. та податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 22 липня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 235054,50 грн.

Підставою для прийняття цих податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про порушення позивачем ст.168, п.162.1 ст.162, п.163.1, ст.163, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 перехідних положень ПК України, зокрема, непідтвердження належними документами перебування працівників ДП «ЛДЗ «Лорта» у службовому відрядженні та їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства.

Оскільки колегією суддів встановлено, що перебування працівників ДП «ЛДЗ «Лорта» у службовому відрядженні та їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства підтверджено належними документами, то порушення ст.168, п.162.1 ст.162, п.163.1, ст.163, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 перехідних положень ПК України відсутнє, а тому висновки суду першої інстанції про правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 22 липня 2016 року № та № є помилковими.

Доводи апелянта ДП «ЛДЗ «Лорта» в цій частині є обгрунтованими та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) шляхом заниження бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання послуг харчування їдальні, що спричинило заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість, виходячи з наступних підстав.

У 2015 році база оподаткування ПДВ з постачання самостійно виготовлених товарів визначалася не нижче їх виробничої собівартості (п.188.1 ст.188 ПК України, лист розяснення ДФС № 12082/7/99-19-03-02-17 від 07 квітня 2015 року «Щодо визначення бази оподаткування ПДВ при постачанні самостійно виготовлених товарів»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання послуг з харчування у їдальні не є основним видом діяльності позивача, ця їдальня обслуговує виключно працівників підприємства.

Згідно з п. 1.2 Методичних рекомендацій від 17 червня 2003 року №157 Методологія бухгалтерського обліку передбачає, що питання організації бухгалтерського обліку у сфері громадського харчування вирішується посадовою особою.

У судовому засіданні під час апеляційного рогляду справи представник ДП «ЛДЗ «Лорта» - головний бухгалтер ОСОБА_3 надала пояснення про те, що на ДП «ЛДЗ «Лорта» облік витрат в частині прямих матеріальних витрат, (визначених у калькуляційних картах), повязаних з виготовленням конкретного найменування продукції їдальні, акумулюється на б/рахунку 235 «Основне виробництво» (їдальня), з подальшим віднесенням до дебету рахунка 902.5 «Собівартість реалізації їдальні», ці витрати в сумі 406407 грн. є виробничою собівартістю їдальні, також звернула увагу на те, що оплата праці працівників їдальні - погодинна. Кухар одночасно готує декілька страв і витрати на оплату праці згідно з вимогами п. 3 П(С)БО 16 неможливо безпосередньо віднести до конкретного обєкта (страви), тому витрати на оплату праці, інші витрати їдальні відображаються по дебету б/рахунку 93.1 з подальшим віднесенням на фінансовий результат діяльності, оскільки П. 7 П(С)БО 16 визначає, що витрати які неможливо прямо повязати з доходом певного періоду відображаються у складі витрат того періоду, в якому вони були здійснені (Рахунок 93.1 «Витрати на збут»).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) шляхом заниження бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання послуг харчування їдальні, що спричинило заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість.

Доводи апелянта ДП «ЛДЗ «Лорта» в цій частині є обгрунтованими та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ДП «ЛДЗ «Лорта» в порушення вимог п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції 2015 року) занизило базу оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації електроенергії у 2015 році, що спричинило заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість за 2015 рік, виходячи з наступних підстав.

Судом під час апеляційного перегляду встановлений та не запечеречувався сторонами той факт, що ДП «ЛДЗ «Лорта» не релізує електроенергію, не надає послуги по електропостачанню, лише надає свої мережі для передачі постачальником - монополістом з реалізації електроенергії у Львівській області - ПАТ «Львівобленерго» електроенергії відповідно до договорів про спільне використання технологічних електричних мереж щодо відшкодування частини витрат на утримання електромереж згідно з кошторисом, погодженим з користувачами мереж в установленому порядку.

ДП «ЛДЗ «Лорта» долучено до матеріалів справи лист Національної комісії регулювання енергетики України від 06 лютого 2004 року №05-39-08/431, в якому зазначено, що діяльність з передачі електричної енергії підлягає ліцензуванню згідно із ст. 13 Закону України «Про електроенергетику»; проте існує категорія субєктів господарювання, які згідно з визначенням, наведеним у Правилах користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. №28 (із змінами та доповненнями), є основними споживачами, тобто споживачами електричної енергії або власниками електричних мереж, мережі яких безпосередньо підключені до мереж електропередавальної організації або до магістральних електромереж та які частину електроенергії своїми електромережами передають субспоживачам. Така діяльність не потребує отримання ліцензії. В цьому випадку згідно з п. 7.19 субспоживачі оплачують основному споживачу відповідно до договору про спільне використання технологічних мереж вартість обгрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж. У разі використання постачальником електричної енергії мереж основного споживача або житлової організації для технічного забезпечення постачання електричної енергії населенню та/або субспоживачам відшкодування обгрунтованих витрат з утримання технологічних електричних мереж оплачується власнику цих мереж постачальником електричної енергії, у тарифах (цінах) якого передбачені необхідні статті витрат.

Що стосується фізичних осіб, відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача.

До матеріалів справи долучено Договір про постачання електричної енергії №90182 від 20 травня 2008 року, укладений між ВАТ «Львівобленерго» та ДП «ЛДЗ «Лорта».

У п.п.2.2.2 п.2.2 цього Договору зазначено, що постачальник зобовязується постачати Споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, з урахуванням умов розділу 6 цього договору («Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

П.п.3.2.4 п.3.2 Договору передбачено, що споживач має право одержувати від постачальника плату за використання мереж споживача.

Згідно з п.8 цього Договору споживач передає постачальнику дані про обсяги споживання електричної енергії субспоживачами, а також звіт про використану субспоживачами електричну енергію; споживач має право приєднувати у встановленому порядку нових субспоживачів до власних електричних мереж.

Також до матеріалів справи долучено ряд договорів про спільне використання технологічних мереж, укладених між ДП «ЛДЗ «Лорта» (Власник мереж) та наступними субєктами господарювання (Користувачі), що передбачають відшкодування частини витрат на утримання електромереж, якими здійснюється передача електроенергії Користувачу, згідно з кошторисом, погодженим у встановленому порядку: договір №533/11 від 01 травня 2009 року з ТОВ спеціалізоване підприємство «ЕККО»; договір №533/16 від 01 червня 2009 року з філією ЗАТ «ОСОБА_12Ес.Ем.»; договір №533/12 від 01 червня 2009 року з Західним регіональним центром СФД; договір №533/10 від 01 червня 2009 року з Храмом Христового Воскресіння; договір №533/9 від 01 червня 2009 року з ТОВ медичний коледж «Монада»; договір №533/14 від 01 червня 2009 року Львівською філією ВАТ «Концерн Галнафтогаз».

До матеріалів справи також долучено: акти між ПАТ «Львівобленерго» та ДП «ЛДЗ «Лорта» на виконання умов договору №90182 від 20 травня 2008 року про обсяги спожитої електроенергії за період, що підлягав перевірці, в яких зазначено найменування обєктів, номер приладів обліку, показники приладів обліку (поточні та попередні), різницю, розрахунковий коефіцієнт, витрати (кВт-год); акти про обсяги спожитої електричної енергії субспоживачами за період, що підлягав перевірці,: ПАТ «Київстар», Храм Христового воскресіння, Західний регіональний центр страхового фонду документації, ПАТ «Концерн «Галнафтогаз», ТзОВ СП «ЕККО», ТОВ медичний коледж «Монада», в яких зазначено номер приладів обліку, вид енергії, показники приладів обліку (поточні та попередні), різницю, розрахунковий коефіцієнт, витрати (кВт-год).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ДП «ЛДЗ «Лорта» в порушення вимог п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції 2015 року) занизило базу оподаткування податком на додану вартість операцій з реалізації електроенергії у 2015 році, що спричинило заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість за 2015 рік.

Доводи апелянта ДП «ЛДЗ «Лорта» в цій частині є обгрунтованими та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства щодо нарахування та сплати авансових внесків від дивідендів та відповідно, правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 07 жовтня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій в сумі 245963,04 грн. (в тому числі основний платіж - 196770,43 грн. та штрафні санкції в сумі 49192,61 грн.); встановлені порушення п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого становою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року N138; податкового повідомлення-рішення форми «Д» від від 07 жовтня 2016 року №004022200, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по авансовому внеску з податку на прибуток при виплаті дивідентів у сумі 837827,33 грн. (в тому числі основний платіж - 444368,19 грн. та штрафні санкції 393459,14 грн.); встановлено порушення п.п.153.3.2 п. 53.3 ст.153 ПК України (в редакції, чинній у 2014 році) та п.п.57.1 '.2 п. 57.1 ' ст.57 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2015 року).

Відповідно п.п. 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 ПК України емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток в розмірі ставки відповідно до п. 151.1 ст. 151 ПК України.

Згідно з підп.153.3.8 ст.153 ПК України авансовий внесок з податку на прибуток від частини чистого прибутку (доходу) є невідємною частиною податку на прибуток.

Матеріалами справи підтверджується, що за І квартал 2014 року ДП «ЛДЗ «Лорта» отримало чистий прибуток 6414000 грн., від якого нараховано і сплачено частину чистого прибутку (доходу) (15%) в сумі 962100 грн.; авансовий платіж з податку на прибуток від частини чистого прибутку (доходу) склав (18%) 173178 грн.

Термін сплати частини чистого прибутку (доходу) і авансового внеску - не пізніше 20 травня 2014 року.

За даними ДПІ станом на 01 травня 2014 року переплата ДП «ЛДЗ «Лорта» з податку на прибуток становила 688724,00 грн., а станом на 01 червня 2014 року - 418724,00 грн.

Міністерство доходів і зборів України листом від 14 квітня 2014 року № 6600/6/99- 99-19-03-02-15 «Щодо відображення у звітності виплати держдивідендів» розяснило, що частина чистого чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету підлягає відображенню у рядку 1 додатка АВ до рядка 20 Декларації у період фактичної сплати такої частини. Сума авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному податковому періоді відображається у рядку 5 додатка АВ до Декларації та переноситься до рядка 20 Декларації.

У 2014 році ДП «ЛДЗ «Лорта» подало Декларацію за підсумками звітного податкового року, в якій відображено, що за підсумками 2014 року фінансово-господарської діяльності підприємство отримало збиток - 3 169 000,00 грн. (ф.2 рядок 2355); а тому у р.1 додатку АВ до рядка 20 Декларації відобразило 0 (нуль); у р.4 сума інвідендів, з якої має бути сплачено авансовий внесок - 0 (нуль) і сума авансового внеску (р.5 додатка АВ) - 0 (нуль); у р.20 Декларації - 0 (нуль).

Таким чином, оскільки у 2014 році ДП «ЛДЗ «Лорта» отримало збиток за підсумками звітного податкового року, то відобразити авансові платежі з податку на прибуток за цей період неможливо, що підтверджується Декларацією за підсумками звітного 2014 податкового року.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанці про некоректність відображення позивачем у податковій звітності авансових внесків від дивідендів у 2015 році, оскільки за підсумками звітного 2015 податкового року нараховані суми авансових внесків при сплаті частини чистого прибутку (доходу) за півріччя і рік (грошове зобовязання з цього платежу) погашене за рахунок надміру сплачених сум відповідно до п.87.1 ПК України.

За даними контролюючого органу переплата з податку на прибуток станом на 01 травня 2015 року становила 935324,60 грн., а станом на 01 червня 2015 року - 1235324,60 грн.

П.п.153.3.4 п.153.3 ст.153 ПК України передбачає, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) (пп. 153.3.8 п. 153.3 ст. 153 ПК України).

Таким чином, платник податку, в якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилася сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку (позивач) має право також очікувати від контролюючого органу вчинення дій щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правильністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, неправомірно відмовився зарахувати існуючу у позивача переплату в рахунок авансових внесків з податку на прибуток, чим порушив п.153.3.4 п.153.3 ст.153 ПК України, оскільки платник податку, в якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилася сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення; платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства щодо нарахування та сплати авансових внесків від дивідендів у період, який підлягав перевірці.

Доводи апелянта ДП «ЛДЗ «Лорта» в цій частині є обгрунтованими та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що рішенням ДФС України (адміністративне оскарження) від 27 вересня 2016 року №20886/6/99-99-11-02-01-15 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення форми «П» від 22 липня 2016 року №, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 2994917,40 грн., частково скасовано (не зазначено, на яку суму), разом з тим, ГУ ДФС у Львівській області в порушення вимог п.56.10 ст.56 ПК України не винесено нового податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів при вирішенні цієї справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері, сутність якої полягає у тому, що дії платника податків, пов'язані з веденням господарської діяльності, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій та бухгалтерській та кадровій звітності, - є достовірними, якщо податковий орган не доведе, що такі відомості не відповідають дійсності. При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Ч.2 ст.71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, ГУ ДФС у Львівській області не доведено факт порушення ДП «ЛДЗ «Лорта» вимог чинного податкового законодавства за звітний період, оскільки відображені в акті перевірки порушення спростовані позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення- рішення прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 813/3558/16 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 22 липня 2016 року, № від 22 липня 2016 року, № від 22 липня 2016 року, № від 07 жовтня 2016 року, № від 07 жовтня 2016 року, № від 07 жовтня 2016 року, № від 07 жовтня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_13

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2017 року.