Справа № 826/1667/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ К/800/1159/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (ДПІ)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013

у справі № 826/1667/13-а Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Аліко Україна»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013, позов задоволено: скасовані рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 31.12.2009 № 000262203/0, від 22.03.2010 № /1.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 17.12.2009 № 176/22-3/32109907 про порушення норм пункту 2.7 ст.2 та пункту 5.2 ст.5 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України (НБУ) від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637), а саме: перевищення станом на 12.03.2009 ліміту залишку готівки в касі на 1038703,00 грн. При цьому ДПІ виходить з неправомірності наказу від 02.03.2009 № 1-к, прийнятого керівником ВАТ «Аліко Україна» (далі - Товариство) про встановлення ліміту залишку готівки в касі у сумі 11050000,00 грн., оскільки ліміт готівки на цьому рівні розраховано з обсягів безготівкових розрахунків.

За наслідками перевірки та адміністративного оскарження прийняті рішення від 31.12.2009 № /0 та від 22.03.2010 № /1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2077407,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що наказом від 02.02.2004 № 58 в Товаристві встановлено ліміт залишку готівки в касі у сумі 10000,00 грн. У подальшому наказом від 02.03.2009 № 1-к ліміт залишку готівки в касі встановлено на рівні 11050000,00 грн.

Пунктом 2.7 Положення № 637 визначено, що виходячи з потреби прискорення обігу готівкових коштів і своєчасного їх надходження до кас банків для підприємств, що здійснюють операції з готівкою в національній валюті, установлюються ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) відповідно до вимог глави 5 цього Положення.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 5.2 цього Положення установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 2), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи.

Пунктом 5.4 визначені критерії та порядок визначення ліміту каси.

Так, абзацами 1-4 цього пункту визначено, що кожне підприємство визначає ліміт каси з урахуванням режиму і специфіки його роботи, віддаленості від банку, обсягу касових оборотів (надходжень і видатків) за всіма рахунками, установлених строків здавання готівки, тривалості операційного часу банку, наявності домовленості підприємства з банком на інкасацію тощо: для підприємств, які мають строк здавання готівкової виручки (готівки) в банк щодня (у день її надходження до каси) або наступного дня від дня її надходження до каси, - у розмірах, що потрібні для забезпечення їх роботи на початку робочого дня, але не більше розміру середньоденного надходження готівки до каси (за три будь-які місяці поспіль з останніх дванадцяти); для підприємств, які мають строк здавання готівкової виручки (готівки) в банк, передбачений підпунктом "в" пункту 5.1 цієї глави, - у розмірах, що залежать від установлених строків здавання готівкової виручки (готівки) та її суми, але не більше п'ятикратного розміру середньоденних надходжень готівки (за три будь-які місяці поспіль з останніх дванадцяти); для підприємств, ліміти каси яким установлюються згідно з фактичними витратами готівки (крім виплат, пов'язаних з оплатою праці, стипендій, пенсій, дивідендів), - не більше розміру середньоденної видачі готівки (за три будь-які місяці поспіль з останніх дванадцяти).

При цьому, абзацом 6 встановлено, що вищезазначені вимоги цього пункту не поширюються на небанківські фінансові установи та операторів поштового зв'язку. Небанківські фінансові установи та оператори поштового зв'язку самостійно визначають порядок розрахунку ліміту каси з урахуванням особливостей діяльності та режиму роботи цих установ, обсягу готівкових надходжень (видатків), строків здавання готівки тощо і на підставі зазначеного встановлюють розмір ліміту каси. Таблицю "Касові обороти", зазначену в додатку 2 до цього Положення, небанківські фінансові установи та оператори поштового зв'язку не заповнюють.

Разом із тим, за змістом вказаних правових норм, при визначенні ліміту каси, небанківські фінансові установи мають виходити не тільки з критеріїв особливостей діяльності та режиму роботи цих установ, а також обсягу готівкових надходжень (видатків), строків здавання готівки, а дотримання ліміту готівки у всякому випадку означає, що цей ліміт розрахований суб'єктом господарювання відповідно до нормативно-правових вимог.

Як встановлено у судовому процесі, для розрахунку ліміту готівки в касі позивач використовував показники як готівкових, так і безготівкових розрахунків за період з 01.12.2008 по 28.02.2009 за такими статями: 1) виплата страхових сум клієнтам за договорами страхування життя; 2) виплати викупних сум; 3) взаєморозрахунки зі співробітниками за відрядними та господарськими витратами. Згідно з рахунком 6859 «Виплати страхових сум клієнтам за договорами страхування життя» обороти за період із 01.12.2008 по 28.02.2009 склали 2161349,16 грн., що в перерахунку на місяць становить 720449,72 грн.; по рахунку 687 «Розрахунки з клієнтами по викупним сумам» - 1263287,04 грн. (у перерахунку на місяць - 421095,68 грн.); по рахунку 210 «Розрахунки з підзвітними особами в національній валюті» обороти за рахунком 30 каса (готівкові розрахунки) становили 23708,52 грн., а за рахунком 31 розрахунковий рахунок (безготівкові розрахунки) - 99844,14 грн., - разом по рахунку 210 обороти за вказаний період склали 123552,66 грн., в перерахунку на місяць - 41184,22 грн.

Встановивши вказані обставини та із врахуванням обставин виникнення затримок за безготівковими розрахунками у період 2008-2009 років, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про обґрунтованість встановлення позивачем ліміту готівки у касі за наказом від 02.03.2009 № 1-к у сумі 1050000,00 грн., виходячи із вищевказаних показників, що свідчить про безпідставність доводів ДПІ про невідповідність цього наказу нормам Положення № 637.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписІ.О. Бухтіярова
підписО.А. Веденяпін