Справа № 642/1666/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 р.Справа № 642/1666/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А..О.

за участю представника відповідача Гончарова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м.Харкова від 15.05.2017р. по справі № 642/1666/17 за позовом ОСОБА_2 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та стягнення незаконно утриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - відповідач, апелянт, Київське ОУПФУ) про визнання дій протиправними та стягнення незаконно утриманих коштів. (а.с.3-9)

Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 15.05.2017р. по справі № 642/1666/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2:(а.с.69-78)

- визнано протиправними дії відповідача щодо сплати ОСОБА_2 не в повному обсязі пенсії державного службовця, призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року по справі № 642/8153/14-а та поновленої на підставі постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 12.08.2016 року по справі № 642/3846/16 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року;

- визнано протиправними дії відповідача щодо сплати не в повному обсязі пенсії державного службовця, призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року по справі № 642/8153/14-а та поновленої на підставі постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 12.08.2016 року по справі № 642/3846/16 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року;

- стягнуто з Київського ОУПФУ на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, різницю між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року, яка становить 33605 грн. 85 коп.;

- стягнуто з Київського ОУПФУ на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, різницю між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, яка становить 110897 грн. 72 коп.;

- стягнуто з Київського ОУПФУ на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, розмір несплаченої пенсії за період з квітня 2015 року по травень 2015 року, яка становить 28988 грн. 40 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, Київське ОУПФУ подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ленінського районного суду м.Харкова від 15.05.2017р. по справі № 642/1666/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. (а.с.88-90)

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м.Харкова, правонаступником якого є Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова

З 26.03.1984 року позивач працював на посаді судді в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова.

Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 18.06.2014 року по справі №642/4556/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року, дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова були визнані неправомірними та зобов'язано відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_2 з 15.05.2014 року пенсію державного службовця. (а.с.35-40)

На виконання вказаної постанови суду ОСОБА_2 з 15.05.2014 року було призначено пенсію державного службовця у розмірі 70 % від заробітної плати. Заробіток для обчислення пенсії складав 12180,00 грн.

ОСОБА_2 11.09.2014 року звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку призначеної за віком пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону України "Про державну службу", як державному службовцю з урахуванням надбавки за вислугу років.

В подальшому, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року по справі №642/8153/14-а визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70 % посадового окладу та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії державного службовця з 15.05.2014 року з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 70 % посадового окладу згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №497 від 12.08.2014 року та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. (а.с.41-43, 59-60)

У зв'язку із призупиненням виплати пенсії з 01.04.2015 року, ОСОБА_2 звернувся до суду і постановою Ленінського районного суду у справі № 642/3846/16-а від 12.08.2016 року, яка набула законної сили, було визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії державного службовця, призначеної постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року по справі №642/8153/14-а, та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкові поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_2, призначеної постановою Харківського апеляційного суду від 20.01.2015 року по справі №642/8153/14а, з 01 червня 2015 року. (а.с.44-51, 53-58, 61)

Дані судові рішення не скасовані, тому є чинними та повинні виконуватися відповідачем.

Внаслідок сплати пенсійних виплат у неповному обсязі, ОСОБА_2 звернувся до Київського ОУПФУ з проханням надати роз'яснення, яким чином, за який період та на підставі яких даних було здійснено розрахунок суми, що підлягала до виплати на підставі Ленінського районного суду м. Харкова від 12.08.2016 року по справі № 642/3846/16.

В свою чергу, управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м.Харкова листом від 15.12.2016 року № 265/М-10 повідомило, що зазначена постанова суду була виконана, однак до позивача були застосовані обмеження щодо розміру пенсії.

ОСОБА_2 04.01.2017 року знову звернувся до управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова із заявою, в якій просив детальніше обґрунтувати застосування до нього обмежень у виплаті пенсії. (а.с.12-13)

Листом управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м.Харкова від 18.01.2017 року № 5/М-10 повідомило позивача про те, що до нього було застосовано обмеження відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік». (а.с.14)

Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично нарахованої ОСОБА_2 пенсії, різниця між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією за період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року становить 33605 грн. 85 коп., а саме: (3754,2 грн. * 6 міс. + 11080,65 грн.) = 33605,85 грн., де:

- 3754,2 грн. - це різниця між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією згідно довідки відповідача;

- 6 міс. - це період з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року;

- 11080,65 грн. - це різниця між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією за грудень 2016 року.

Згідно з даними відділу призначення пенсії відповідача у квітні 2015 року розмір призначеної пенсії складав 14494,20 грн., а у травні 2015 року - 14 494,20 грн. При цьому, зазначені суми пенсійних виплат (всього 28988,40 грн.) ОСОБА_2 не були сплачені.

Крім того, згідно з даними відділу призначення пенсії, різниця між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою позивачу з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року становить 110 897,72 грн., а саме: 5004,2грн. * 13міс. + 3754,20 грн. *9міс.+5107,40 грн. + 6947,92 грн. = 110897,72 грн., де:

- 5004,2 грн. - це різниця між фактично призначеною пенсією та фактично виплаченою пенсією;

- 13 місяців - це період з червня 2014 року по березень 2015 року та за період з червня 2015 року по серпень 2015 року;

- 3754,20 грн. - це різниця між фактично призначеною та фактично виплаченою позивачу пенсією;

- 9 місяців - це період з вересня 2015 року по травень 2016 року;

- 5107,40 грн. - це різниця між фактично призначеною та фактично виплаченою позивачу пенсією за квітень 2015 року;

- 6947,92 грн. - це різниця між фактично призначеною та фактично виплаченою позивачу пенсією за травень 2015 року.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано неконституційними положення абзацу першого, другого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а отже з 01.06.2016 року відпали підстави для застосування обмежень у виплаті пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 08.07.2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, встановлено обмеження виплати пенсії максимальним її розміром.

В подальшому до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни Законом N911-VIII від 24.12.2015. Так, вказану статтю доповнено реченням наступного змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати 10740 гривень».

В той же час, відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, при вирішенні справи, керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Крім того, Конституційним Судом України наголошено на тому, що положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звужують обсяг прав та встановлюють обмеження в перерахунках передбачених Законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знижується досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. При цьому вказано, що матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України , розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положеннями ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане керуючись ст.ст.159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Харкова від 15.05.2017р. по справі № 642/1666/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена відповідно до вимог ч.10 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10 липня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.