Справа № 821/451/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р.м. ОдесаСправа № 821/451/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Федусика А.Г.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

апелянта - ОСОБА_2

представника відповідача - Кромпи О.П. (довіреність від 01.03.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати неправомірними дії Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області щодо ненадання невикористаної частини основної щорічної відпустки в кількості 13 календарних днів за період роботи з 01.08.2014 р. по 31.07.2015 р. та основної щорічної і додаткової відпустки в кількості 35 календарних днів за період роботи з 01.08.2015 р. по 31.07.2016 р. згідно поданих заяв; скасувати наказ Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про звільнення від 14.03.2016 р. № 33-о; поновити на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області з 15.03.2016 р.; виплатити середній заробіток за дні вимушеного прогулу з 15.03.2016 р. по день прийняття рішення суду; зобов'язати відповідача надати частину невикористаної основної щорічної відпустки в кількості 13 календарних днів за період роботи з 01.08.2014 р. по 31.07.2015 р., основну щорічну відпустку в кількості 20 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку державного службовця в кількості 15 календарних днів за період роботи з 01.08.2015 р. по 31.07.2016 р.

Позовні вимоги були обґрунтовані незаконністю звільнення позивача з посади начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідачем всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України не було запропоновано жодної вакантної посади. Позивач зазначав, що має переважне право залишитись на службі в Новокаховській ОДПІ, обумовлене, порівняно з іншими спеціалістами, більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, безперервним тривалим досвідом роботи в податкових органах, а також відсутністю в сім'ї інших працівників з самостійним заробітком. Крім того, вказує на незаконність дій відповідача щодо ненадання днів відпочинку, невикористаних за весь період роботи згідно поданих після поновлення на посаді заяв.

Постановою Херсонського окружного адміністративного від 11 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково. Суд скасував наказ Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 14.03.2016 року №33-о «Про звільнення». Поновив ОСОБА_2 на посаді начальника управління доходів і зборів фізичних осіб Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 15.03.2016 р. Стягнув з Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 р. по 11.05.2016 р. у сумі 5226 (п'ять тисяч двісті двадцять шість) грн. з відрахуванням обов'язкових платежів. Допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07 березня 2017 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року скасовано в частині оплати вимушеного прогулу, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи в частині рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу в цій частині на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на те, що, визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 15 березня 2016 року по 11 травня 2016 року), суд правильно узяв за основу середньоденну заробітну плату позивача, проте не з'ясував чи було підвищено розмір посадового окладу за раніше займаною позивачем посадою на підставі постанови №292 та чи підлягала заробітна плата позивача коригуванню на коефіцієнт підвищення посадового окладу.

Під час нового розгляду справи, Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено. Суд стягнув з Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 р. по 11.05.2016 р. у сумі 578,52 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів. Допустив негайне виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення у розмірі 578 (п'ятсот сімдесят вісім) грн. 52 коп. з відрахуванням обов'язкових платежів. В задоволенні вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовив.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, оскільки у спірний період підвищено розмір заробітної плати працівника ДФС та її територіальних органів, у зв'язку із чим змінюється і розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, вбачаються всі підстави для приведення вказаних сум у відповідність до вимог Закону шляхом стягнення з відповідача 578,52 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів.

Разом з цим, оскільки суд не вбачав підстав для зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, в цій частині вимоги позивача залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Так, в апеляційні скарзі апелянт просив постановити нову постанову, якою стягнути з Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області середній заробіток за час вимушених прогулів у сумі 15 280,2 грн.; стягнути з Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області середній заробіток за час затримки виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2016 року у справі№821/500/16 в сумі 6 598,72 грн.; стягнути судові витрати в сумі 1 500 грн., здійснені під час розгляду справ №821/500/16, №821/451/17; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення; постановити окрему ухвалу та надіслати до ДФС України щодо притягнення до відповідальності керівника Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України, п. 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із п. 5 Порядку від 08.02.1995 року №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Аналіз наведених норм показав, що втрата працівником заробітку з підстав незаконного звільнення підлягає відновленню одночасно з поновленням його на попередній посаді і виплатою за цей час середнього заробітку, розмір якого визначає орган, що розглядає трудовий спір, за правилами вказаного Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Відповідно до п. 8 Порядку від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі №821/500/16 на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 року по 11.05.2016 року у сумі 5 226 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів.

Суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислено на підставі довідки про доходи ОСОБА_2 від 22.04.2016 року № 1606/10/21-02-05-050.

Відповідно до вказаної довідки, у розрахунковому періоді позивачем відпрацьовано 14 днів, а тому середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 1876,01 грн./14 р.д. = 134 грн. Період вимушеного прогулу з 15.03.2016 року по 11.05.2016 року складає 39 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 134 грн. х 39 р.д. = 5226 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів.

Також, судом першої інстанції вірно враховано те, що Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06.04.2016 року №292 з 1 травня 2016 року встановлено нові умови оплати праці працюючих державних службовців, затверджено схему посадових окладів підвищеного розміру та розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 10 Порядку від 08.02.1995 року №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

Відповідно до розрахунку середньоденного заробітку, відкорегованого на коефіцієнт підвищення посадового окладу ОСОБА_2 встановлено, що розмір посадового окладу за посадою начальника управління відповідно до штатного розпису Новокаховської ОДПІ згідно з наказом ДФС від 24.05.2016 №465 «Про умови оплати праці працівників ДФС та її територіальних органів» та додатку №3 до наказу ДФС від 24.05.2016 №465 (у редакції наказу ДФС від 07.06.2016 №496) з 01.05.2016 року підвищений та становить 3446 грн.

До структури заробітної плати ОСОБА_2 з 01.05.2016 року також ввійшли наступні виплати: надбавка за спеціальне звання «Радник податкової та митної справи III рангу» становить 125 грн.; надбавка за вислугу років визначається відповідно до ст. 46 Закону про державну службу і Порядку №229 3% від посадового окладу за кожний календарний рік стажу держслужби, але не більше 50%, і становить 3446 х 50% = 1723,00 грн.

Таким чином, заробітна плата за травень місяць начальника управління складає: 3446,0 (посадовий оклад) + 125,00 (надбавка за спеціальне звання) + 1723,0 (надбавка за вислугу років) = 5294,00 грн.

Кількість планових робочих днів у травні 2016 року склало 19 днів, заробіток за один робочий день становить: 5294,0 : 19 = 278,6315 грн.

Таким чином, судом першої інстанції, з урахуванням правил Порядку від 08.02.1995 року №100, вірно встановлено, що з 1 травня 2016 року середньоденна заробітна плата позивача становить 278,6315 грн., а отже, за 4 робочі дні вимушеного прогулу у травні сума, яка підлягає стягненню, складає 278,63 х 4 = 1114,52 грн.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що під час первинного вирішення спору, на користь позивача стягнуто середній заробіток в сумі 5226 грн. за 39 робочих днів., за травень 2016 року на користь ОСОБА_2 стягнуто 536 грн.

Таким чином, сума, яка залишається не сплаченою на користь позивача (відкориговану на коефіцієнт підвищення посадового окладу) становить 578,52 грн. (1114,52-536=578,52).

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції встановив підвищення розміру посадового окладу за раніше займаною позивачем посадою, при визначені недоотриманого позивачем заробітку за час вимушеного прогулу суд врахував коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права та підстави для його скасування не вбачаються.

Також, оскільки суд першої інстанції не вбачав наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення, а позивачем не обґрунтовано необхідність вжиття таких заходів, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаної вимоги позивача у повній мірі відповідає правилам ст. 267 КАС України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в апеляційній скарзі про стягнення з Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області середнього заробітку за час затримки виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 11.05.2016 року у справі №821/500/16 в сумі 6 598,72 грн., оскільки ці вимоги не пред'являлись до суду першої інстанції, фактично є новими позовними вимоги.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених главою 1 розділу IV КАС України.

Згідно із ч. 4 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Так, головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто, коли публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки на вирішення суду першої інстанції вказані позовні вимоги не пред'являлись, відносно них не вирішувався публічно-правовий спір, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості вирішити ці вимоги під час апеляційного розгляду справи, у зв'язку із чим в цій частині апеляційна скарга також має бути залишена без задоволення.

Також, за правилами ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Разом з цим, оскільки матеріали справи не містять документально підтверджені витрати, понесені позивачем, за час розгляду спору, колегія суддів не вбачає підстав для застосування правил ст. 94 КАС України шляхом стягнення на користь позивача 1 500 грн.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій, зазначається у резолютивній частині відповідного судового рішення.

Таким чином, встановлювати судовий контроль за виконанням відповідачем рішення суд апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не встановив судовий контроль за виконання рішення, а апеляційним судом не вбачаються обставини для скасування судового рішення та ухвалення нової постанови, отже, вказані вимоги до суду апеляційної інстанції не підлягають задоволенню.

Також, згідно із ст. 166 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Враховуючи, що під час розгляду справи не вбачаються порушення Закону, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в частині постановлення окремої ухвали на підставі ст.ст. 166, 208 КАС України

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.07.2017 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

А.Г. Федусик