Справа № 812/321/17
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/321/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

при секретарі судового засідання - Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Луганської обласної клінічної лікарні про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016,-

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - позивач) до Луганської обласної клінічної лікарні (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за списком № 1 та списком № 2.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачем зазначено, що заборгованість відповідача перед Пенсійним фондом України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списком № 1, № 2 за період 01.06.2016 по 30.11.2016 склала 160893,51 грн (а.с. 145). Відповідачу надсилались листи про направлення розрахунків заборгованості.

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не сплатив заборгованість, позивач просить стягнути з Луганської обласної клінічної лікарні заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списком № 1, № 2 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 у розмірі 160893,51 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав письмові пояснення по справі та заяву про зменшення позовних вимог, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 138-140, 145).

Представник відповідача адміністративний позов не визнав, подав заперечення (а.с.79-82), в обґрунтування яких зазначив, що сплатив витрати на виплату і доставку пенсій за списками № 1, № 2 за період з 01.06.2016 по 31.11.2016 платіжними дорученнями від 09.11.2016 № 1075, від 09.11.2016 № 1076, від 17.10.2016 № 958, від 17.10.2016 № 957, від 08.09.2016 № 769, від 08.09.2016 № 770, від 11.08.2016 № 657, від 01.09.2016 № 738, від 01.09.2016 № 737, від 08.07.2016 № 522, від 08.06.2016 № 407, від 08.06.2016 № 406. Таким чином, відповідач вважає, що виконав свої обов'язки щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "а", "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з червня 2016 року по листопад 2016 року. Також зазначив, що незалежно від наявності заборгованості за минулі періоди позивач не мав права зараховувати здійснені платежі не за призначенням та посилався на правові висновки Верховного Суду України в постанові від 02.06.2015 у справі № 21-166а15. Справу просив розглянути за його відсутності ( а.с.158).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в порядку ст. 41 КАС України в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд встановив такі обставини.

Луганська обласна клінічна лікарня (ідентифікаційний код 01983789) є юридичною особою, зареєстрована за адресою: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, 5.

Судом встановлено, що з червня 2016 року по листопад 2016 року позивач сплачував та доставляв пенсіонерам відповідача пільгові пенсії за списком № 1, № 2, що підтверджується розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які позивач надсилав відповідачу для оплати цих послуг (а.с. 8-21, 26-35).

За вказаними розрахунками та витягами з картки особового рахунку з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за обома списками (а.с.6, 24) за спірний період червень 2016 року - листопад 2016 року позивачем нараховані відповідачу до сплати суми поточних платежів з відшкодування цих витрат в таких розмірах:

- за списком № 1: у червні - 13254,13 грн (а.с.13); у липні - 25768,80 грн (а.с.15); у серпні - 19511,45 грн (а.с.16); у вересні - 21593,78 грн (а.с.17); у жовтні - 19623,45 грн (а.с.19); у листопаді - 19416,89 грн (а.с.20);

- за списком № 2: у червні - 6242,03 грн (а.с.29); у липні - 6165,80 грн (а.с.31); у серпні - 6165,76 грн (а.с.32); у вересні - 6165,78 грн (а.с.33); у жовтні - 6165,78 грн (а.с.34); у листопаді - 6165,78 грн (а.с.35).

Зазначені документи також свідчать про те, що позивач в червні, липні 2016 року крім вказаних поточних платежів до сплати відповідачу нарахував також заборгованість з відшкодування пільгових пенсій попередніх періодів на підставі акту прийому-передачі від 25.05.2016 на суму 174145,21 грн - за списком № 1; 101493,46 грн - за списком № 2 (а.с.7 зворотній бік).

Вказаний акт не містять зазначення періодів виникнення цієї заборгованості, однак, сам факт підписання цього акту прийому-передачі в травні 2016 року вказує на відсутність в ньому сум поточних платежів за спірний період, зазначений в позові: з 01.06.2016 по 30.11.2016.

03.07.2017 позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, у зв'язку з тим, що станом на 23.06.2017 відповідач у добровільному порядку частково сплатив заборгованість, тому сума, яка підлягає стягненню становить 160893,51 грн ( а.с.145).

Відповідно до платіжних доручень від 09.11.2016 № 1075, від 09.11.2016 № 1076, від 17.10.2016 № 958, від 17.10.2016 № 957, від 08.09.2016 № 769, від 08.09.2016 № 770, від 11.08.2016 № 657, від 01.09.2016 № 738, від 01.09.2016 № 737, від 08.07.2016 № 522, від 08.06.2016 № 407, від 08.06.2016 № 406 відповідачем перераховано на користь Позивача в рахунок відшкодування пільгових пенсій за списками № 1, № 2 за період червень 2016 року - листопад 2016 року загальну суму у розмірі 156239,43 грн із зазначенням призначення платежів в самих платіжних дорученнях (а.с. 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 98, 101, 103, 105, 107).

Згідно з інформацією, зазначеною у витязі з картки особового рахунку з відшкодування фактичних витрат на оплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 позивачем зараховано сплачені відповідачем кошти у сумі 119168,50 грн (а.с. 6).

Відповідно до інформації, зазначеної у витязі з картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на оплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 зараховано кошти у сумі 37070,93 грн (а.с. 24).

Таким чином, до вирішення спору по суті відповідач у добровільному порядку сплатив заборгованість із поточних платежів за спірний в цій справі період - з 01.06.2016 по 30.11.2016 у повному обсязі у сумі 37070,93 грн.

Відповідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 23.06.2017 № 425 загальна сума заборгованості Луганської обласної клінічної лікарні станом на 21.06.2017 по відшкодуванню пільгових пенсій за списком № 1, № 2 складає у загальному розмірі 160893,51 грн (а.с. 144).

При цьому, дані щодо часу виникнення вказаної заборгованості позивачем не надані, а у розрахунку ціни позову є посилання на передачу заборгованості відповідача згідно з актом прийому передачі від 25.05.2016 від іншого територіального управління Пенсійного фонду України, який, як встановлено судом, не містить заборгованості за спірний період.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-I "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, необхідність відшкодування відповідачем позивачу фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 1, 2, передбачена діючим законодавством.

Процедуру відшкодування платниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1).

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України ), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (пункт 6.5 Інструкції № 21-1).

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Пунктом 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 року № 21-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 988/18283, передбачено, що операції здійснюються в картках особових рахунків платників у хронологічному порядку. Облік надходження сум платежів у картках особових рахунків платників здійснюється в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів.

При цьому, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у постанові від 02.06.2015 № 21-166а15, за якими "аналіз наведених положень законів №№ 1788-ХІІ, 2464-VI, 1058-IV та Інструкції дає підстави дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню ПФУ лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею. Отже, висновок касаційного суду у справі, що розглядається, про наявність в управління ПФУ правових підстав для зарахування коштів, сплачених Товариством на відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, на інші платежі не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права".

Таким чином, незалежно від наявності у відповідача заборгованості за минулі періоди, на момент вирішення справи по суті у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1, списком № 2 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 у розмірі 160893,51 грн, оскільки відповідач добровільно сплатив витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1, списком № 2 за червень 2016 року - листопад 2016 року, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями.

Факт перерахування відповідачем коштів в оплату заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1, списокм № 2 за червень 2016 року - листопад 2016 року позивачем не заперечується.

Крім того, згідно пункту 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, враховуючи викладене, суд звертає увагу, що право самостійно визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, натомість органи пенсійного фонду не наділені правом чи обов'язком змінювати будь-яким чином призначення платежу, якщо таке встановлено платником.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних доказів, отже не довів, що сума уточнених позовних вимог є саме заборгованістю з оплати позивачу витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 та списком №2 за спірний період з 01.06.2016 по 30.11.2016.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі платіжних доручень та витягів з картки особового рахунку відповідача з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за обома списками суд встановив, що у відповідача відсутня заборгованість з оплати позивачу витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 та списком №2 за спірний період з 01.06.2016 по 30.11.2016, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Суд зазначає, що право позивача на стягнення заборгованості з відшкодування цих витрат за попередні періоди в передбаченому законом порядку не обмежено строком звернення до суду, отже він має право в будь-який час заявити вказані вимоги щодо стягнення заборгованості з зазначених в акті прийому-передачі сум, вказавши за який саме період виникла ця заборгованість та підтвердити цей факт належними доказами відповідно до вимог чинного законодавства.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Луганської обласної клінічної лікарні про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2 за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 у розмірі 160893,51 грн відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 10 липня 2017 року.

Суддя В.С. Шембелян