Справа № 826/18294/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві до ОСОБА_4 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 податковий борг в розмірі 143 485,98 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду представник позивача до суду не прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт перевірки №4111/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 26.04.2016, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2016 на суму 90 586,62 грн. за основним платежем та 22 816,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У зв'язку із закінченням встановлених Податковим кодексом України строків погашення узгоджених зобов'язань на суму податкового боргу позивачем нарахована пеня.

В подальшому, податковим органом направлено ОСОБА_4 податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Оскільки, в добровільному порядку заборгованість сплачена не була, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявна узгоджена заборгованість підлягає стягненню за рішенням суду, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Момент виникнення податкового боргу, відповідно до норм Податкового кодексу України, пов'язується виключно із закінченням строків для сплати податкового зобов'язання, визначеного платником податку самостійно або узгодженого податкового зобов'язання у випадку, коли таке податкове зобов'язання не сплачене та не оскаржене платником податку у встановлені Податкового кодексу України порядку та строки (п.п 14.1.175 п. 14.1. статті 14 Кодексу).

За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 ПК України).

Згідно п.п.14.1.153 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п 95.2. ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно положень п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

У разі, якщо після надіслання (вручення) податкової вимоги сума податкового зобов'язання змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Податкова вимога також не надсилається платнику податків незалежно від того, з якого податку збільшився податковий борг - із того, який був зазначений у податковій вимозі, чи з іншого податку.

З викладеного слідує, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Згідно з пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті. Пеня, визначена підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день заниження. Пеня, визначена підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виплати (нарахування) доходів на користь платників податків - фізичних осіб.

Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості на 14.11.2016, довідки № 3781/9/26-52-17-42 від 11.11.2016 та № 3782/9/26-52-17-42 від 11.11.2016 та витяг з інтегрованої картки платника податків.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що податковим органом направлялися ОСОБА_4 акт №4112/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 26.04.2016, податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2016, податкова вимога № 3918-17 від 21.07.2016, рішення № 173/26-52-17-30 від 21.07.2016, однак, не були врученні відповідачу з незалежних від ДПІ причин.

Водночас, зазначені рішення контролюючого органу в адміністративному чи судовому порядку відповідачем не оскаржувалися.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач наголошує, що зазначені рішення є неузгодженими, оскільки не вручені платнику.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №1204 від 28.12.2015 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за N 124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.

Відповідно до п 5,6 Розділу ІІІ вказаного Порядку, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Аналогічні положення містить і Податковий кодекс України. Так, відповідно до абз. 4 п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, регулюються Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон N 755).

Згідно з ст. 9 Закон N 755 зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) міститься інформація щодо місцезнаходження (місця проживання або іншої адреси, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем) на підставі відомостей, які надаються фізичною особою - підприємцем державному реєстратору.

Пунктом 45.1 ст. 45 Податкового кодексу України визначено, що платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Пунктом 65.1 ст. 65 Кодексу встановлено, що взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з ЄДР, наданих державним реєстратором згідно із Законом N 755, тобто органи ДФС при постановці на облік, моніторингу і адмініструванні податків і зборів платника податків використовують інформацію щодо місцезнаходження (місця проживання) фізичної особи - підприємця згідно даних з ЄДР.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону N 755 якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.11.2016 № НОМЕР_2 (а.с.12) місце проживання ОСОБА_4 зазначено за адресою: АДРЕСА_1.

З наявних в матеріалах справи копій конвертів вбачається, що акт №4112/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 26.04.2016, податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2016, податкова вимога № 3918-17 від 21.07.2016, рішення № 173/26-52-17-30 від 21.07.2016 були направлені позивачем, саме, на вищезазначену адресу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені рішення податкового органу направлено відповідачу з дотриманням встановленого законом порядку, тому є узгодженими.

При цьому, доводи апелянта щодо необізнаності про його обов»язок сплатити вказаний податок спростовуються наданою ним самим до матеріалів справи копією додаткового договору від 24.07.2014, пунктом 2 якого закріплено обов»язок Позичальника самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає прощену Кредитором суму боргу за Договором в розмірі 534295,39 грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації (а.с.49-50).

Щодо правової природи податкового боргу відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.47. ПК України (в редакції станом на дату укладення Додаткового договору №1 від 24.07.2014 до кредитного договору №2615/0508/71-043 від 22 травня 2008 року) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

Відповідно до п. «д» пп. 164.2.17. п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції станом на дату укладення Додаткового договору №1 від 24.07.2014 до кредитного договору №2615/0508/71-043 від 22 травня 2008 року) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Так, відповідно до п. 2 Додаткового договору №1 від 24.07.2014 до кредитного договору №2615/0508/71-043 від 22 травня 2008 року сторони домовились здійснити прощення боргу позичальника за Договором на суму 534 295,39 грн. у відповідності до ст. 605 Цивільного кодексу України. Підписанням цього Додаткового договору Позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п. «д» пп. 164.2.17. п. 164.2 ст. 164 ПК України Позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає прощену Кредитором суму боргу за Договором у розмірі 534 295,39 грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

За таких обставин, необґрунтованими є доводи відповідача щодо неотримання ним додаткового блага, яке підлягало б оподаткуванню відповідно до п. «д» пп. 164.2.17. п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Таким чином, з огляду на вищенаведене та з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів на спростування фактів законності формування податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб, доказів сплати грошових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 143 485,98 грн. у встановлені ПК України строки, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про набуття даною сумою грошового зобов'язання статусу податкового боргу та про наявність у позивача правових підстав для звернення із цим позовом.

При цьому, як вірно наголошено судом першої інстанції, позивач не позбавлений можливості оскаржити податкове повідомлення-рішення та вимогу у судовому порядку у разі незгоди з ними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 10 липня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.