Справа № 806/2270/16
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"06" липня 2017 р. Справа № 806/2270/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представників позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" березня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.06.2016 за № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 1807748,00 грн, у тому числі: 1205164,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 602584,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 за № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість розміром 81754,00 грн за грудень 2014 року; рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 636,22 грн; та вимогу Житомирської ОДПІ від 06.05.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 6362,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що зміст акту перевірки, за результатами розгляду якого контролюючим органом прийнято спірні рішення, свідчить про невідповідність його загальної та описової частини приписам Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, адже він не відображає фактичних обставин справи та не містить чіткого обґрунтування і доказів порушення ним податкового законодавства.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 позовні вимоги ОСОБА_3 в частині щодо скасування вимоги від 06.05.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 6362,33 грн та рішення від 17.06.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 636,22 грн. залишено без розгляду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.06.2016 №, № та №.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з"ясування обставин справи, неврахування судом усіх доказів, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв"язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем проведення планової перевірки та оформлення її результатів, оскільки планова перевірка проведена з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивачем не спростовано жодними первинними документами виявлені контролюючим органом порушення.

Представники позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувли. Просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце повідомлений вчасно та належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у період з 07.04.2016 по 20.04.2016 (з продовженням терміну проведення перевірки на п'ять робочих днів з 21.04.2016) посадовими особами Житомирської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт (том 1 а.с. 19-45).

За результатами перевірки складено Акт №2243/13-05/НОМЕР_1 від 06.05.2016.

Вказаним Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано порушення:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.2 ст. 138, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: позивачем за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 занижено суму оподаткованого доходу на 6969729,88 грн, що призвело до заниження на 1096483,33 грн суми податку на доходи, що підлягає сплаті до бюджету;

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 1286918,00 грн.

За результатами перевірки 17.06.2016 Житомирською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 12);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 1807748,00 грн, у тому числі: 1205164,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 602584,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 13);

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість розміром 81754,00 грн за грудень 2014 року (том 1 а.с. 14).

Не погодившись із рішеннями контролюючого органу, позивач розпочав процедуру адміністративного оскарження.

Рішеннями Головного управління ДФС у Житомирській області від 25.07.2016 №492/14/06-30-10-07-07 та Державної фіскальної служби України від 21.10.2016 №11051/Р/99-99-11-02-01-14 скарги ФОП ОСОБА_3 залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № , № та № - без змін (том 1 а.с. 159-163).

Вважаючи протиправними рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при проведенні перевірки контролюючим органом допущено порушення порядку та процедури проведення документальної планової виїзної перевірки, приписи Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013, відповідач в ході перевірки не дослідив первинних документів, відтак, висновки акта перевірки щодо допущених позивачем порушень не є належним доказом у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції не погодився з доводами позивача щодо порушення відповідачем процедури проведення перевірки, встановивши за результатами дослідження обставин справи наявність об'єктивних причин щодо несвоєчасного проведення відповідачем планової перевірки ФОП ОСОБА_3, які зафіксовані актом від 11.12.2015 № 467/17-01. З урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті наказу про проведення планової перевірки від 28.03.2016 №463 діяв виключно у межах повноважень з метою виконання плану-графіку проведення документальних перевірок на 4 квартал 2015 року, який є обов'язковим для виконання. Крім того, суд першої інстанції вказав, що порушення процедури проведення перевірки не може бути окремою підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки є формальною.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів виходить з такого.

Підставою для прийняття зазначеного рішення став висновок контролюючого органу про:

-заниження позивачем загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності на 6484397,78 грн, який складається з 49807,74 грн виручки, отриманої платником при реалізації товарів згідно даних банківського рахунку;

6434590,04 грн виручки, отриманої через незареєстрований в установленому порядку та необлікований касовий апарат, який фігурує в матеріалах кримінального провадження №0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2015 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьої статті 212 Кримінального кодексу України;

-завищення суми витрат, безпосередньо пов'язаних із отриманим доходом на 485332,10 грн, які складаються з 479635,84 грн документально не підтверджених витрат та 5696,26 грн витрат на оплату праці.

Вказані висновки акту перевірки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовані наступним.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Згідно зі частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.4 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 Податкового кодексу України.

З огляду на законодавче врегулювання спірних правовідносин для підтвердження/спростування правомірності формування платником витрат контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування підприємством даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів.

У свою чергу, контролюючий орган при досліджені правомірності формування ФОП ОСОБА_3 витрат у 2014 році здійснює порівняльний аналіз показників податкової звітності замість дослідження первинних документів, як того вимагає Податковий кодекс України. Натомість, при дослідженні формування платником доходу посилається виключно на обставини, встановлені у ході кримінального провадження, та на податкову звітність платника.

Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10.статті 86 Податкового кодексу України).

Підпунктом 2.3.2.2 пункту 2.3.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

З акта перевірки слідує, що останній не містить конкретного змісту порушень із посиланням на недоліки чи відсутність у позивача первинних документів, що слугували підставами для донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Так, у акті перевірки (26 сторінка акту том 1 а.с. 31) контролюючий орган стверджує про завищення витрат на оплату праці в сумі 5696,26 грн. Висновок відповідача ґрунтується виключно на порівнянні показників податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, звітності з єдиного соціального внеску та форми 1-ДФ.

У свою чергу, зі змісту акту перевірки (17 сторінка акту том 1 а.с. 27) вбачається, що фонд оплати праці за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 становив 253705,97 грн, на сторінці 15 акту перевірки (том 1 а.с.26) зазначено, що ФОП ОСОБА_3 сплачено єдиний соціальний внесок з доходів найманих працівників в сумі 111119,50 грн. Отже, загальна сума заробітної плати та сплаченого єдиного соціального внеску, яка, відповідно до положень статті 138 Податкового кодексу України, підлягає включенню до складу витрат у перевіреному періоді становить 364825,47 грн. Відтак, відповідач, зазначаючи, що витрати на оплату праці у 2014 році складали 354890,93 грн, зобов'язаний був зазначити на підставі яких первинних документів дійшов такого висновку, оскільки, з показників звітності за 2014 рік у ході судового розгляду справи не встановлено завищення суми витрат ФОП ОСОБА_3, що також спростовується самим змістом акту перевірки.

Також, у ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму 479635,84 грн.

Зазначене порушення виявлено шляхом порівняльного аналізу цін придбання та реалізації тютюнових виробів в розрізі номенклатури та періодів.

Слід зазначити, що для підтвердження/спростування правомірності формування платником витрат, контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування підприємством даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів. При цьому, застосування контролюючим органом "порівняльного аналізу цін придбання та цін реалізації" при визначенні витрат прямо суперечить наведеним положенням статті 177 Податкового кодексу України.

Щодо доводів відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу, колегія суддів виходить з такого.

В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про не включення позивачем до складу доходу суми виручки розміром 49807,74 грн, отриманої платником при реалізації товарів згідно даних банківського рахунку, що було встановлено в ході опрацювання первинних документів та звітності, поданої до контролюючого органу.

Колегія суддів зазначає, що доводи контролюючого органу про заниження позивачем суми оподатковуваного доходу мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування витрат, або свідчать про не повне відображення доходів у податковому обліку. Однак, у справі, що розглядається, контролюючим органом не доведено існування таких обставин, відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи.

Разом з тим, у разі встановлення обставин неврахування у складі доходу виручки, контролюючий орган зобов'язаний деталізувати та зазначити у якому періоді виявлено порушення, на який рахунок зараховано виручку, за який товар, тощо, оскільки зі змісту податкової звітності неможливо встановити враховано чи не враховано платником суму виручки.

У даному випадку відповідач при оформленні акту перевірки проігнорував положення чинного законодавства, не дослідив жодного первинного документу, що свідчить на користь висновку про проведення останнім камеральної, а не документальної перевірки.

Обґрунтовуючи заниження ФОП ОСОБА_3 доходу на суму 6484397,78 грн, відповідач посилався на обставини, встановлені у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000024. Зокрема, у ході проведення обшуку за адресою офісного приміщення ФОП ОСОБА_3 та поміж первинних документів були знайдені частини видаткових накладних із відірваними реквізитами постачальника, без підписів та печаток, із зазначенням кількості та суми закуплених не облікованих тютюнових виробів; листи (чорнові записи) під назвою "ОСОБА_3 2-я форма", із зазначенням адреси кіоску, дати, переліку не облікованих тютюнових виробів та суми закупленої не облікованої продукції; вилучено розпломбований касовий апарат марки MINI-500.02 МЕ, заводський номер ПБ57145918, знятий з реєстрації в контролюючому органі в березні 2013 року.

Із зазначеного касового апарату сформовані та роздруковані Z-звіти та Х-звіти, відповідно до яких виручка від реалізації необлікованих тютюнових виробів з 01.01.2014 по 31.12.2014 становить 7721508,05 грн, у тому числі ПДВ - 1286918,02 грн.

Судами встановлено, що кримінальне провадження №0000024 не завершено, у справі відсутній вирок суду.

Згідно зі частиною першою статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.1995 у справі "Алене де Рібемон (Allenet de Ribemont) проти Францїї", Суд зазначив, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої - випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", тобто перебираючи на себе функцію судді.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, у разі відсутності їх оцінки уповноваженим органом.

Відтак, на думку суду, матеріали кримінального провадження не можуть використовуватися як підстава для висновків під час проведення перевірок без їх оцінки уповноваженими органами.

З огляду на викладене, висновок відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму виручки розміром 6434590,04 грн, отриманої через незареєстрований в установленому порядку та необлікований касовий апарат, який фігурує в матеріалах кримінального провадження № 0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2015 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьої статті 212 Кримінального кодексу України є передчасним.

Судами встановлено, що первинні документи ФОП ОСОБА_3 за перевірений період були вилучені слідчим ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області.

За змістом пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Із наведеної правової норми слідує, що правоохоронні органи, які вилучили первинні документи суб'єкта господарювання, зобов'язані на вимогу контролюючого органу надати необхідні до перевірки документи.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ним вживались усі заходи для об'єктивного та повного проведення планової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_3

При цьому, позивач на запит від 01.12.2015 повідомив контролюючий орган про те, що запитувані документи вилучені слідчим ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області (том 1 а.с. 140).

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про нехтування контролюючим органом своїми обов'язками, визначеними Податковим кодексом України, при здійсненні податкового контролю, що стало наслідком побудови висновків акту перевірки виключно на припущеннях, без урахування первинних документів позивача.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 №, оскільки останнє не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам.

Перевіряючи податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № та № на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

ввезення товарів на митну територію України;

вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно пункту 186.1 статті 186 Податкового кодексу України, місцем постачання товарів є:

фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Зі змісту акту перевірки слідує, що єдиною підставою для прийняття спірних рішень став висновок контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1286918,02. Зазначеного висновку відповідач дійшов, опрацювавши матеріали кримінального провадження №0000024, відповідно до яких ФОП ОСОБА_3 у 2014 році реалізував ТМЦ кінцевому споживачу на суму 7721508,05 грн, у тому числі ПДВ 1286918,02 грн.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи встановлено, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, за відсутності їх оцінки уповноваженим органом, суд дійшов висновку, що донарахування відповідачем грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, - є протиправним, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № та № підлягають скасуванню.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об"єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" липня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10030

3- представник позивача: ОСОБА_4 АДРЕСА_2

4- представник позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_3

5- відповідачу: Житомирська об"єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Житомирській області майдан Перемоги,2,м. Житомир,10014

- ,