Справа № 804/4298/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
05 липня 2017 рокусправа № 804/4298/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.
суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.
за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16
до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України
про визнання протиправним та скасування наказу, -
ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 (далі по тексту Відповідач), в якому просив, з урахуванням уточненої позовної заяви:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 » від 15.06.2016 року за № 360, за яким було наказано за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, накласти на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (Г-003318) дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 поновити начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у військовому званні «майор»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 № 98 о/с від 01.07.2016 року «По особовому складу», відповідно якого до п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавити військового звання та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 у Збройних Силах України на посаді начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року відкрито провадження по справі № 804/4298/16.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначав, що Відповідач не ознайомив його з висновками службового розслідування та не відбирав у нього пояснення, що свідчить про необ`єктивність проведеного службового розслідування, а тому накладення дисциплінарного стягнення здійснено Відповідачем за відсутності правових підстав, без урахування оцінки рівня ставлення позивача до виконання службових обов`язків, рівня кваліфікації та професійних здобутків на службі. Крім того, Позивач зазначає, що всупереч нормам законодавства стягнення у вигляді позбавлення військового звання застосовано до нього повторно за одне і те саме порушення, оскільки згідно з постановою районного суду до Позивача було вже застосовано стягнення у вигляді штрафу.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (головуючий суддя Степаненко В.В., судді Гончарова І.А., Сидоренко Д.В.).
Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що факт неповідомлення Позивачем Командування військової частини НОМЕР_1 про виїзд за кордон та вчинене ним адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - доведений, при цьому доводи останнього щодо не ознайомлення його про необхідність такого повідомлення спростовуються особистим підписом на допуску до державної таємниці. Посилання Позивача на службове навантаження, внаслідок якого не видалось за можливе вчасно повідомити керівництво про поїздку, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 в той період часу перебував у щорічній відпустці. Доводи Позивача щодо наявності процедурних порушень при ознайомленні останнього з матеріалами службового розслідування також не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду адміністративної справи.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що неповідомлення про виїзд за кордон до батьків сталось через напружені стосунки з командуванням Військової частини НОМЕР_1 , внаслідок необережності та службового навантаження, а також з огляду на терміновість поїздки. В той же час, він вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за вказане порушення, а тому притягнення двічі до відповідальності за одне й те саме порушення є неправомірним. Зазначено, що оскаржувані накази Відповідачем не надавалися йому на ознайомлення під особистий підпис. При цьому і ознайомлення з висновками службового розслідування також є обов`язком Відповідача, тому посилання не неподання ОСОБА_1 рапорту про ознайомлення є безпідставними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства. Щодо висловленого бажання стосовно звільнення з лав Національної гвардії України наголосив, що таке бажання мотивоване саме станом здоров`я з підстав наявності висновку військово-лікарської комісії про обмежену придатність до військової служби. При цьому наголошено, що державну таємницю ним розголошено не було, що також і не спростовується Відповідачем.

Відповідач - Командувач Національної гвардії України генерал-лейтенант ОСОБА_2 , подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначав, що Позивачем власноруч було підписано зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці, згідно з яким останній взяв на себе обов`язок повідомляти посадових осіб, які надали йому такий допуск, та режимно-секретний орган про свій виїзд з України, що вказує на умисне порушення Позивачем військової дисципліни, а не на порушення, вчинене з необережності. При цьому зауважено, що ОСОБА_1 , маючи дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, продовжував і в подальшому порушувати військову дисципліну, а тому прийняте рішення про звільнення Позивача зі служби відповідає приписам Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вчинене із проведенням двох бесід, що спростовує посилання Позивача на порушення п. 236 Положення. Посилання заявника апеляційної скарги на те, що він не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне й те саме порушення є безпідставними з огляду на приписи ч.2 ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Третьою особою Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України також було надано письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначено про те, що діями щодо неповідомлення керівництва про виїзд за кордон, Позивач унеможливив проведення з ним інструктажу про порядок звернення до дипломатичних представництв та інших підприємств, установ, організацій України в іноземній державі та не зроблено відповідний запис у журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким було надано допуск до державної таємниці, так само, як внаслідок таких дій, і не була проведена співбесіда з метою з`ясування наявності чи відсутності обставин, які могли створити передумови щодо витоку секретної інформації. З огляду на вказані обставини та наявність дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, накладене в даному випадку дисциплінарне стягнення є обґрунтованим та правомірним. Доводи Позивача щодо не ознайомлення з висновком службового розслідування, не проведення бесід після його проведення, не ознайомлення із оскаржуваним наказом під підпис є безпідставними та спростовуються матеріалами справи

Представники Відповідача та Третьої особи у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити останню без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Позивач, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

При цьому від представника позивача Мондріч А.Є. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник знаходиться за межами міста, а Позивач знаходиться у м. Москва, де мешкають його батьки.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів приходить до висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин до суду надано не було.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника Позивач.

У судовому засіданні, заслухавши представників Відповідача та Третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України з 15.07.2002 року по теперішній час.

26 грудня 2014 року наказом т.в.о.командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 № 90 Позивача було зараховано в списки особового складу частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення із переводом з військової частини НОМЕР_2 згідно наказу командувача Національної гвардії МВС України від 19.12.2014 року за № 152о/с та призначено на посаду начальника речової служби, де позивач проходив службу.

З 04.03.2016 року по 08.03.2016 року, коли в країні тривали святкові дні, ОСОБА_1 вирішив відвідати своїх батьків, які мешкають в м. Москва Російської Федерації, однак у зв`язку з тим, що поїздка виявилась незапланованою, він не встиг повідомити про свої наміри командування частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу. Вказані обставини Позивачем не заперечуються.

Після повернення з території Російської Федерації на Позивача було складено протокол № 21 від 16.03.2016 року про адміністративне правопорушення за ознаками п. 6 ч. 1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому встановлено, що ОСОБА_1 виїхав за кордон у приватних справах до м. Москва Російської Федерації без відповідного дозволу командира військової частини НОМЕР_1 та реєстрації у журналі секретних носіїв у порушенні вимог п.п. 4-6 ст.28 Закону України «Про державну таємницю», п.п.116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 року № 939.

У вказаному протоколі Позивачем зазначено, що з виявленим порушенням він згоден.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2016 року у справі № 204/2085/16-п (провадження №3/204/442/16) Позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у сумі 170,00 грн.

10 травня 2016 року з донесення, яке надійшло з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, командувачу Національної гвардії України генерал-лейтенанту ОСОБА_2 стало відомо про притягнення до адміністративної відповідальності начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення.

За фактом вчинення майором ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та з метою з`ясування причин та обставин, що сприяли вчиненню цього правопорушення, командувачем Національної гвардії України було призначено службове розслідування, результати якого викладені у висновку старшого офіцеру управління з охорони важливих державних об`єктів підполковника ОСОБА_4 та затверджені висновком т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенантом ОСОБА_5 14.05.2016 року.

За висновком службового розслідування за систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці було запропоновано начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 розглянути на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та до 20 травня 2016 року надати матеріали до Головного управління Національної гвардії України щодо доцільності його подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України.

Згідно протоколу атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 12 від 16.05.2016 року ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, комісія клопоче про позбавлення військового звання.

20 травня 2016 року Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу Національної гвардії України були надіслані документи на позбавлення Позивача військового звання (вхідний № 3525 від 20.05.2016 року).

Наказом Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 15.06.2016 року № 360 за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (Г-003318) накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.

Відповідно до наказу Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 № 98 о/с від 01.07.2016 року «По особовому складу» відповідно до п.77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавлено військового звання та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Скасування вказаних наказів та зобов`язання поновити Позивача на посаді із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також витрат на правову допомогу та моральну шкоду і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку рішенням суб`єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII(надалі - Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII).

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке поширено на військовослужбовців Національної гвардії України статтею 2 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (надалі Дисциплінарний статут Збройних Сил України). Дію Дисциплінарного статуту поширено Національну гвардію України частиною четвертою преамбули цього статуту.

Відповідно до ст.1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В силу частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV (надалі Статут № 548-XIV від 24.03.1999 року) затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який згідно частини 4 статті вступу поширюється, зокрема, на Національну гвардію України.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, визначені статтею 11 Статуту № 548-XIV від 24.03.1999 року.

При цьому про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові (стаття 12 Статуту № 548-XIV від 24.03.1999 року).

Згідно із ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Так, Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заперечувався той факт, що ним не було повідомлено Командування військової частини НОМЕР_1 про факт адміністративного правопорушення та факт його виїзду за межі території України. Також ОСОБА_1 не довів до відома керівництва відомості про визнання Позивача Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Фактично ж доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 в силу напружених стосунків із керівництвом та значного службового навантаження був позбавлений можливості повідомити Командування військової частини НОМЕР_1 про намір виїзду за кордон, а також на порушення процедури проведення службового розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вказані доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, обізнаність Позивача про необхідність повідомляти командира частини та проходити інструктаж у разі виїзду за кордон підтверджується зобов`язанням громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці, який Позивач особисто підписав 05.09.2011 року, тобто ОСОБА_1 було відомо, що перед виїздом до іноземної держави останній повинен був повідомити командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та поставити до відома режимно-секретний орган військової частини про планування своєї закордонної поїздки.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поїздка Позивачем була здійснена під час щорічної відпустки, тобто ОСОБА_1 завчасно подавалися відповідні рапорти про її надання та відбувалось певне планування своїх дій на її час, а тому посилання на службову завантаженість є необґрунтованими.

Стосовно процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У частині третій статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України закріплено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 24.10.2014 року № 1133 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2014 року за № 1414/26191 (надалі Інструкція №1133 від 24.10.2014 року) передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право, зокрема, звертатися письмовим рапортом для ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Посилання Позивача на те, що його не було ознайомлено з висновком службового розслідування та не проведено жодних бесід по випадку залишення ним території України без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 не відповідають дійсності, оскільки жодних письмових рапортів про ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення у частині, яка його стосується, ОСОБА_1 всупереч приписам вказаної Інструкції не подавалося.

При цьому матеріалами справи в повній мірі підтверджено як факт відбирання пояснень від Позивача в ході проведення службового розслідування, так і проведення бесід, що підтверджується особистим підписом Позивача.

З приводу посилань заявника апеляційної скарги на те, що на нього було накладено найсуворіше дисциплінарне стягнення з можливих, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України), разом з тим, матеріалами справи підтверджено та не заперечується Позивачем, що він мав три не зняті дисциплінарні стягнення накладені письмовими наказами командира військової частини НОМЕР_1 у вигляді догани (від 09.07.2015 року № 437), суворої догани (від 28.07.2015 року № 155 с/ч) та попередження про неповну службову відповідність (від 31.07.2015 року № 509).

Крім того, в матеріалах справи наявні службова характеристика на ОСОБА_1 , подання командира військової частини НОМЕР_1 , зі змісту яких вбачається, що під час проходження служби на посаді начальника речової служби Позивач зарекомендував себе з негативного боку, до виконання функціональних та службових обов`язків ставився халатно, поставлені завдання виконував не своєчасно та не в повному обсязі.

Також в ході проведення двох бесід з Позивачем останній висловив бажання звільнитися з лав Національної гвардії України, що підтверджується його особистим підписом, при цьому посилання ОСОБА_1 на те, що таке бажання зумовлене станом здоров`я останнього, не приймаються колегією суддів, оскільки не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Таким чином, Позивачем як військовозобов`язаною особою не було дотримано вимог законодавства в частині самовільного виїзду до Російської Федерації без належного повідомлення командування, що свідчить про грубе порушення Позивачем законодавства стосовно дотримання державної таємниці, та беручи до уваги, що Позивач мав непогашені дисциплінарні стягнення, Відповідачем правомірно прийнято рішення про позбавлення позивача військового звання, про що видано наказ від 15.06.2016 № 360 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 », що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Позивач зазначає, що він не був ознайомлений під підпис з наказом командувача Національної гвардії України № 98 о/с від 01.07.2016 року. Проте Головним управлінням Національної гвардії України до військової частини було надіслано розпорядження в якому зазначено, що у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку та відповідно до вимог чинного законодавства позивача звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України. З вказаним розпорядженням позивач ознайомлений під підпис.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним вже понесена адміністративна відповідальність за вчинене ним порушення, а тому він не може бути притягнутий двічі до відповідальності, є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому військовослужбовці, які вчиняють адміністративне правопорушення, одночасно своїми діями порушують і військову дисципліну, визначення якої наведено у статях 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та у свою чергу не звільняються від дисциплінарної відповідальності.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 804/4298/16 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.
Повний текст виготовлено 10 липня 2017 р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова