Справа № 183/3276/17
Суддя: Майна Г. Є.
Дата ухвалення: 2017-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3276/17
Провадження № 2-а/183/157/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

за участю: секретаря Данильченко Т. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 про видворення за межі України в примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить видворити за межі території України у примусовому порядку особу без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 прибув на територію України 11 грудня 2010 року через КПП "Бориспіль" по паспорту № 3715868, виданому паспортним департаментом м. Рамалла Республіки Палестина від 13 вересня 2015 року, терміном дії до 12 вересня 2020 року з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України.

Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області встановлено, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 знаходиться на території України нелегально, а саме: до закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні не звернувся з питання продовження строку її дії та протягом семи днів не знявся з реєстраційного обліку та не виїхав за межі України, чим порушив законодавство України.

До територіальних органів та підрозділів Державної міграційної служби України із клопотанням щодо продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання у законом встановлені строки не звертався. Від добровільного виїзду з території України ухилявся.

23 березня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Новомосковським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення з території України № 3, терміном виконання до 21 квітня 2017 року, заборона щодо подальшого вїзду не застосовувалась.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з 23 березня 2017 року по 21 квітня 2017 року вищевказане рішення ОСОБА_2 ОСОБА_3 не виконано.

23 березня 2017 року за порушення правил перебування іноземців на території України відносно ОСОБА_2 ОСОБА_3, складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП "Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України". Постановою Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 23 березня 2017 року на відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., який сплачено останнім 23 березня 2017 року.

23 березня 2017 року за невжиття заходів щодо своєчасного виїзду свого чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3 з території України відносно громадянки України ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 205 КУпАП "Невжиття заходів до забезпечення своєчасної реєстрації іноземців та осіб без громадянства". Постановою Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 23 березня 2017 року, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., яке виконано 23 березня 2017 року.

11 квітня 2017 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з метою оскарження рішення про примусове повернення, у задоволенні позову йому було відмовлено.

Враховуючи, що рішення ОСОБА_2 ОСОБА_3 не виконує, ухиляється від виїзду та кошти для виїзду з території України у відповідача відсутні, а на території України ОСОБА_2 ОСОБА_3 знаходиться незаконно, підстав для продовження терміну перебування в Україні не має, у звязку з чим територію України добровільно не покине, просили суд примусово видворити за межі України особу без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він приїхав на територію України 12 грудня 2010 року, з того часу навчався у вишах України, з 01 вересня 2011 року - в м. Дніпро. В 2017 році закінчив медичний інститут в м. Дніпро і подав документи для вступу до інтернатури. З 2015 він перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2, на теперішній час вони проживають разом в м. Дніпро та очікують на народження дитини. Періодично неофіційно працює, його батько та родичі дружини надають їм матеріальну допомогу. З моменту прибуття в Україну і до 03 березня 2017 року, коли в нього закінчився термін дії посвідки на тимчасове проживання, він перебував на території України на законних підставах. Після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, з порушенням встановленого Законом строку, а саме 09 березня 2017 року, він звернувся до міграційної служби для його продовження. Строк звернення був ним порушений у зв'язку із хворобою "ангіна". Але йому було відмовлено в продовженні терміну дії посвідки на тимчасове проживання на території України, незважаючи на те, що він декілька разів звертався до різних відділів міграційної служби. Пояснив, що відповідно до повідомлення Посольства Палестини в Україні він не має можливості повернутися до країни походження, оскільки кордон у секторі ОСОБА_4 з боку республіки Єгипет є закритим і він, носій палестинського паспорту № 3715868, тимчасово не має можливості повернутися до ОСОБА_4. Інших шляхів повернення у країну його походження немає. В країні його походження іде війна. Крім того, за допомогою телефонного зв'язку він звертався до дипломатичних установ в Єгипті, де йому повідомили, що можливості оформити візу для повернення в Україну вони не мають. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 прибув на територію України 11 грудня 2010 року через КПП "Бориспіль" по паспорту № 2700758, виданому паспортним департаментом м. Рамалла Республіки Палестина 22 вересня 2010 року, терміном дії до 21 вересня 2015 року, по візі Y03455464, і до 03 березня 2017 року перебував на території України на законних підставах.

23 березня 2017 року Новомосковським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за порушення правил перебування на території України ОСОБА_2 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 гривень, який ним добровільно сплачено 23 березня 2017 року.

23 березня 2017 року постановою Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за невжиття заходів щодо своєчасного виїзду свого чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3 з території України ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 205 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., яке виконано нею добровільно 23 березня 2017 року.

23 березня 2017 року за порушення правил перебування на території України відносно особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 Новомосковським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення з території України № 3, терміном виконання до 21 квітня 2017 року, заборона щодо подальшого вїзду не застосовувалась. Про зазначене рішення відповідач повідомлений 23 березня 2017 року. Окрім цього, він був попереджений про необхідність залишити територію України до 21 квітня 2017 року, а також йому роз'яснено, що у разі невиконання рішення про примусове повернення його буде видворено за межі України у примусовому порядку. Вказане рішення оскаржено відповідачем, проте у задоволенні позовних вимог відповідачу було відмовлено.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з 23 березня 2017 року по 21 квітня 2017 року вищевказане рішення ОСОБА_2 ОСОБА_3 не виконано.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Під час вирішення питання про примусове видворення ОСОБА_2 ОСОБА_3 суд враховує, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наявна ж інформація по країні походження відповідача (Палестина) свідчить про загальновідому ситуацію в країні і містить інформацію щодо можливого переслідування або утисків особисто відповідача в країні його походження за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, приймаючи постанову, суд враховує факт більш ніж шестирічного проживання відповідача на території України та наявності міцних соціальних звязків, його сімейний стан, а також те, що матеріалами справи не підтверджена будь-яка протиправна чи аморальна поведінка відповідача протягом його перебування на території України з 2010 року, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в 2017 році, при цьому суд враховує, що штраф відповідач сплатив добровільно і одразу. Також судом враховується ненавмисне порушення відповідачем законодавства про правовий статус особи без громадянства і його намагання виправити ситуацію, що склалась, що, на думку суду, не свідчить про грубе порушення відповідачем законодавства України, і не потягло за собою порушення суспільного порядку, загального добробуту і не суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України.

Стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право особи на повагу до приватного і сімейного життя, відповідно до положень якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд звертає увагу на те, що видворення ОСОБА_2 ОСОБА_3 з країни, де проживають його близькі члени родини може призвести до порушення його права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної вище статті Конвенції, і забезпечить розгляд питання пропорційності видворення відповідача переслідуваній меті відповідно до вимог Європейської конвенції про захист прав людини.

Так, як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем в 2015 році укладений шлюб з ОСОБА_5, і на теперішній час вони очікують на народження дитини.

За таких обставин, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо примусового видворення особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 і необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 160-163, 167, 1837 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 про видворення за межі України в примусовому порядку - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в пятиденний строк з дня її проголошення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Постанова після її перегляду в апеляційному порядку та судові рішення апеляційної інстанції, прийняті за результатами розгляду апеляційної скарги, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Суддя Г.Є. Майна