Справа № 195/499/17(2а/195/142/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2017 рокусправа № 195/499/17(2а/195/142/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року у справі №195/499/17(2а/195/142/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача №215 від 08.06.2016 року про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років і 6 місяців та зобов'язати призначити їй пенсію із зменшенням пенсійного віку, по факту проживання в зоні безумовного (обов'язкового) відселення відповідно до пункту 3 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років 6 місяців.

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову, відмовивши у задоволені позовних вимог. Апелянт посилається на додаток №1 Постанову Кабінету Міністрів України УРСР від 23.07.1991р. № 106, згідно якого с. Галузія - не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

На підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, ОСОБА_1 у червні 2017 року звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 08 червня 2016 року Комісією для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області прийнято рішення №215, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а саме з 49 років 6 місяців. Листом №294/02/17 від 19.01.2016, який було отримано позивачем у січні 2017 року, відповідач повідомив, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 5 років, тобто з 55 років.

Не погодившись з даним рішення суб'єкта владних повноважень позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення відповідача з урахуванням того, законом чітко передбачено право на зменшення пенсійного віку особам, які постійно проживали або проживають у зоні безумовного відселення до яких відноситься позивач.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 (день народження) по 22.02.1991 року постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1, яке згідно Закону України входить до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, і до 01.01.2006 року відносилось до зони безумовного обов'язкового відселення. Згідно Закону України від 03.02.2004 року №1411-1Н «Про віднесення деяких населених пунктів Волинської та Рівненської областей до зони гарантованого добровільного відселення» село Галузія віднесено до зони гарантованого добровільного відселення з 01.01.2006 року, що підтверджується довідкою Галузійської сільської ради №166 від 02.03.2016 року (а.с.11).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачці надано статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи та видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.05.2016 року (дублікат).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд обґрунтовано прийшов до висновку, що зниження пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій, на 8 років можливо коли у особи дата народження припадає у період з 01.10.1966 року по 31.03.1967 року за місцем народження с.Галузія, Маневицького району, Волинської області, що також встановлено таблицею, яка розміщена на офіційних веб-сайтах Головних управлінь Пенсійного фонду України у відповідних областях, які визначають вік виходу на пенсію жінок.

У відповідності з положеннями частиною 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи: евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році; евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років; особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями 2 роки.

Зазначеній категорії осіб згідно зі статтею 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», які зазначені посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими зазначеним Законом.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106 з наступними змінами «Про організацію виконання постанов Верховної Ради УРСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» село Галузія, Маневицького району віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 10 місяців 27 днів (з 26.04.1986 року по 22.02.1991 року).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про протиправність рішення комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області від 08.06.2016 року №215, та, як наслідок його скасування із зобов'язанням Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію з зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку позивачем, передбаченого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів не приймає їх до уваги та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем в силу статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано письмових доказів на підтвердження факту отримання позивач рішення в червні 2016 року. Тому судом прийняті до уваги доводи позивача про отримання ним рішення №215 від 08.06.2016 року у жовтні 2016 року та відповідного листа з роз'ясненням №294/02/17, яке датовано 19.01.2016 року, лише у січні 2017 року.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись статями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року у справі №195/499/17(2а/195/142/17) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко