Справа № 523/12704/16-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/12704/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисельов В.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, Департаменту патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадженні справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, Департаменту патрульної поліції національної поліції України , в якому просив суд скасувати постанову серії ПС2 № 081758 від 14 серпня 2016 року за ч. 1 ст. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постановою від 14 березня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Суворовський районний суд м. Одеси відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову, та ухвалити нову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неповного зясування обставин, які мають значення для справи та до ухвалення неправильного судового рішення.

Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції всупереч заявленого та задоволеного клопотання про виклик свідків, не допитав свідків, які можуть підтвердити надання апелянтом 12.08.2016 року тимчасово у користування свого автомобіля іншій особі, яка 14.08.2016 року повернула йому цей автомобіль, який і був припаркований «на острівці безпеки» 14.08.2016 року на перехресті особою, яка повернула автомобіль свідком ОСОБА_5, а не апелянтом у справі.

Представник відповідачів надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, із посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, представник відповідачів просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Також представник відповідачів зазначає про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених обставин щодо залишення транспортного засобу на перехресті не апелянтом, а його приятелем, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції ці доводи були відсутні, так само як і відсутні будь-які клопотання про виклик свідків.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 14 серпня 2016 року інспектором патрульної поліції УПП у м. Тернопіль ДПП ОСОБА_4, який перебував на патрулюванні в м. Одесі, згідно службового відрядження, винесено постанову серії ПС2 № 081758, якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення правил зупинки.

Суд першої інстанції встановив, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення від 14 серпня 2016 року серії ПС2 № 081758, - 14 серпня 2016 року приблизно о 13 год. 00 хв. у м. Одесі ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку безпосередньо на перехресті вул. ОСОБА_6 та вул. Люстдорфська дорога без мети надання переваги у русі, чим порушив п.п. 15.9 (г) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пп. г) п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м. від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до термінів, які застосуються у Правилах дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, острівець безпеки - технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території (п. 1.10 Правил дорожнього руху).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що зупинка автомобіля на «острівці безпеки» - підпадає під застосування пункту пп. г) п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пояснень позивача автомобіль було припарковано на «острівці безпеки» в районі пр-ту ОСОБА_6 з боку Люстдорфської дороги.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або (свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також суд першої інстанції послався на приписи ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., відповідно до яких поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскільки статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а при розгляді цієї справи позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт зупинки з порушенням вимог Правил дорожнього руху, суд першої інстанції критично поставився на посилання позивача, що автомобіль був залишений на «острівці безпеки», його приятелем.

Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача про порушення відповідачем пункту 9 Розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка затверджена наказом міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:..., зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124- 1, статтями 125.126. частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Також суд першої інстанції зазначив, що положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 10.07.2015 року № 596-VI, який прийнятий після прийняття Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесені зміни до ст. 258 КУпАП, якими передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол (навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення) та, відповідно, можливість розглядати справи і накладати стягнення на місці вчинення правопорушення, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що у спірних правовідносинах можливе застосовування процедури скороченого провадження, а тому, відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Також суд першої інстанції встановив можливість використання бланку постанови серії ПС2 № 081758 від 14.08.16 р., оскільки пунктом 18 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Оскільки статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху, суд першої інстанції відхилив, як такі, що не відповідають дійсності доводи позивача про неможливість використання нагрудної відеокамери для фіксування факту правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_4, відповідає вимогам п. 3 ст. ст. 222, 283-284 КУпАП., а підстави які виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачені с. 247 КУпАП відсутні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта та його представника, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилаючись в апеляційній скарзі, в якості фальсифікації судом першої інстанції матеріалів справи, не повного зясування обставин справи, апелянт послався на порушення судом першої інстанції порядку виклику у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, оскільки зазначив, що відповідач - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4 повідомлений через представника Департаменту патрульної поліції національної поліції України, в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про делегування інспектором своїх прав представнику Департаменту патрульної поліції національної поліції України. За таких обставин апелянт вважає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відомостей про належне сповіщення відповідача інспектора, пояснення якого мають для справи важливе значення.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта, як такі, що спростовані матеріалами справ та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, відповідачами у цій справі є:

- інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_4;

- Департамент патрульної поліції національної поліції України.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 23, 38, 55) в довіреностях, виданих Департаментом патрульної поліції національної поліції України, департамент уповноважив ОСОБА_7 представляти інтереси Департаменту патрульної поліції національної поліції України та його структурних підрозділів, в тому числі посадових осіб Департаменту патрульної поліції національної поліції України, яким ї є відповідач - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_4.

За таких обставин ОСОБА_7 є представником як Департаменту патрульної поліції національної поліції України так і інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4, а тому повідомлення представника відповідачів про час та місце розгляду справи є належним повідомленням самих відповідачів про час та місце судового розгляду справи, що відповідає приписам ч. 10 ст. 35 КАС України.

За таких самих обставин є належним надання заперечень відповідачами, які підписані представником ОСОБА_7 (а.с. 32-38).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про заявлення під час розгляду справи судом першої інстанції клопотання про допит свідків ОСОБА_5, якому апелянт передав свій автомобіль, та брата апелянта ОСОБА_8, який був присутнім про передачі автомобіля ОСОБА_5 12.08.2016 року. Апелянт зазначає, що це клопотання було задоволено судом першої інстанції. При цьому апелянт вказує, що він не памятає чітко дату судового засідання, в якому суд першої інстанції задовольнив його клопотання про виклик свідків, а матеріали справи не містять цього судового засідання. Разом з тим в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме повістки, - брату апелянта ОСОБА_8, про виклик його у судове засідання на 11:20 год. на 28.02.2017 року, що на думку апелянт підтверджує факт задоволення його клопотання про виклик свідків.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України Особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази.

При цьому статтею 74 КАС України встановлено, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Вимоги до заяви про забезпечення доказів, зокрема шляхом допиту свідків, та порядок її розгляду встановлені статтею 75 КАС України.

Так частиною 1 статті 75 КАС України встановлено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив відсутність письмової заяви позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, не надав апелянт і до апеляційного суду на підтвердження своїх доводів, копію поданої до суду першої інстанції заяви про забезпечення доказів, що спростовує доводи апелянт про звернення до суду із заявою про допит свідків.

Так само не відповідає дійсності посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи судового засідання, в якому, заявлялось клопотання про допит свідків.

Відповідно до матеріалів справи адміністративний позов поданий 08.09.2016 р. (а.с. 1), який не містить клопотань щодо забезпечення доказів шляхом допиту свідків, як і не містить відомостей про таких осіб як ОСОБА_5 та ОСОБА_8, про яких зазначено вже тільки в апеляційній скарзі.

Провадження у цій справі відкрито 09.09.2016 року, та справа призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.11.2016 року на 10:00 год. (а.с. 16).

Після повторного автоматизованого розподілу справи (а.с. 19), справа прийнята до провадження іншого судді ухвалою від 19.10.2016 року та призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.11.2016 року на 15:30 год. (а.с. 20).

Відповідно до Журналу судового засідання від 24.11.2016 року у судове засідання зявився позивач, який не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_7 - представника інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4 (а.с. 22, 23, 27-28). По справі була оголошена перерва до 21.12.2016 року до 15:20 год. При цьому у судовому засіданні 24.11.2016 року позивач не заявляв ніяких клопотань.

Відповідно до Журналу судового засідання від 21.12.2016 року (а.с. 39-40) у судове засідання зявився позивач, який не заперечував проти задоволення клопотання Департаменту патрульної поліції національної поліції України про залучення до участі у справі у якості третьої особи (а.с. 31). Будь-яких інших клопотань у судовому засіданні 21.12.2016 року не заявлялось та судом першої інстанції не розглядалось. По справі оголошена перерва до 26.01.2017 р. до 10:00 год.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 46) судове засідання, призначене на 26.01.2017 року не відбулось, оскільки головуючий у справі суддя перебував у відпустці. Судове засідання відкладено на 28.02.2017 року на 11:20 год.

28.02.2017 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 49) та у судове засідання 28.02.2017 року не зявився, судовий розгляд справи був відкладений на 14.03.2017 р. на 12:00 год. (а.с. 54).

Відповідно до Журналу судового засідання від 14.03.2017 року у судове засідання зявився позивач, який надавав пояснення по суті позову, відповідач на запитання суду , виступив у дебатах (а.с. 57-58). Апеляційний суд зазначає, що у судовому засіданні 14.03.2017 року ОСОБА_3 не заявляв клопотань про допит свідків.

Таким чином, матеріалами справи спростовані доводи апелянта про наявність якогось судового засідання в якому суд першої інстанції начебто задовольнив його клопотання про допит свідків.

Перевіряючи посилання апелянта на наявність в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме повітки, - брату апелянта ОСОБА_8, про виклик його у судове засідання на 11:20 год. на 28.02.2017 року, що на думку апелянт підтверджує факт задоволення його клопотання про виклик свідків, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до матеріалів справи на аркуші справи 51 міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 661), відповідно до якого ОСОБА_8, який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. 25-ї Чапаївської Дивізії, 3-а, кв. 202, вручено 20.02.2017 року поштове відправлення суду першої інстанції по справі № 523/14176/16-ц, яка призначена на 28.02.2017 року на 11:20 год.

Відповідно до відомостей ЄДРСР цивільна справа № 523/14176/16-ц розглядалась суворовським районним судом м. Одеси під головуванням суді ОСОБА_9 28 лютого 2017 року, та цього ж дні в цій справі постановлена ухвала про поновлення строку предявлення виконавчого документу по справі № 523/7422/14-ц (ЄДРСР № 65140144).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 661) на яке посилається апелянт, не відноситься до розгляду судом першої інстанції адміністративної справи № 523/12704/16-а., та було підшито до цієї справи помилкового, внаслідок неуважності секретаря судового засідання.

Таким чином, матеріалами справи спростовані доводи апелянта про вручення поштового відправлення, а саме повітки, - брату апелянта ОСОБА_8, про виклик його у судове засідання на 11:20 год. на 28.02.2017 року, що на думку апелянт підтверджує факт задоволення його клопотання про виклик свідків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності залучення до участі у справі у якості співвідповідача Департаменту патрульної поліції національної поліції України, всупереч клопотання цієї особи про залучення до участі у справі у якості третьої особи, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до технічного запису судового засідання суду першої інстанції від 14.03.2017 року, суд першої інстанції отримавши клопотання Департаменту патрульної поліції національної поліції України про залучення до участі у справі у якості третьої особи (а.с. 31), розяснив позивачу необхідність залучення Департаменту патрульної поліції національної поліції України до участі у справі у якості співвідповідача; поставив на обговорення питання про залучення патрульної поліції національної поліції України до участі у справі у якості співвідповідача; позивач висловив свою позитивну думку щодо залучення Департаменту патрульної поліції національної поліції України до участі у справі у якості співвідповідача. При цьому апеляційний суд звертає увагу на відсутність зауважень позивача на Журнал судового засідання від 21.12.2016 року.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних прав позивача внаслідок залучення Департаменту патрульної поліції національної поліції України до участі у справі у якості співвідповідача, а не у якості третьої особи.

Надуманими є також і доводи апелянта про направлення йому судом першої інстанції копії постанови із зазначенням у супровідному листі про направлення судового рішення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 65) сторонам у справі відповідачам направлена копія постанови суду від 14.03.2017 року по справі 3 523/12704/16-а за позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Тернопіль Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_4 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, супровідний лист мить посилання на направлення судового рішення, номер справи, із зазначенням сторін та предмету спору, та не містить посилань суду першої інстанції про направлення судового рішення, яким скасована оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, апеляційний суд зазначає наступне.

Апелянт посилається на те, що в оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення зазначено про рух автомобіля по проспекту Ак. Глушка, 2-а в м. Одесі, та зупинку безпосередньо на перехресті без надання переваги у русі, в той час як за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, 2-А розташована будівля, по якій неможливо рухатись автомобілем, а тому, на думку апелянта відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначені доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки вони є намаганням апелянта спотворити зафіксовані в постанові у справі про адміністративне правопорушення обставини, оскільки у постанові по справі про адміністративне правопорушення адреса: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, 2-А є орієнтиром руху та зупинки апелянта на автомобілі, про що також зазначено і адміністративному позові.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянт про відсутність обєктивної інформації щодо зупинки автомобіля під керуванням саме апелянтом, оскільки ці доводи не підтверджені належним та допустимими доказами, про що також зазначив і суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо передачі автомобіля іншій особі, яка і припарковала автомобіль на «острівці безпеки», апеляційний суд відхиляє, як такі, що не підтверджені належними та допустимим доказами. При цьому апеляційний суд зазначає, що протокольною ухвалою апеляційного суду від 13.06.2017 року відхилено клопотання апелянта про виклик свідків, оскільки таке клопотання не сплачене судовим збором та не заявлялось в суді першої інстанції, що підтверджено матеріалами справи, а більш наближеними до справжності подій є первинні пояснення осіб, в той час як при оформлені постанови у справі про адміністративне правопорушення такі відомості інспектору не повідомлялись, а в адміністративному позові апелянт не зазначав жодних прізвищ осіб, про які він зазначив в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець