Справа № 818/3848/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2017 року касаційну скаргу задоволено, судові рішення скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено.
Вважаю, що оскаржена у цій справі постанова суду апеляційної інстанції є обґрунтованою з таких підстав.
Як встановлено, Постановою Правління Національного банку України № 392/БT від 30.10.2014 року до АТ «Дельта Банк» застосовані заходи впливу - банк на строк до 180 днів віднесений до категорії проблемних, з метою фінансового оздоровлення для банку запроваджені певні обмеження в здійсненні окремих видів операцій, зокрема, - не допускати проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів укладених до набрання чинності цієї постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків .
Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних. Цією ж постановою визнана такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ.
Рішенням № 51 від 02.03.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» запроваджена тимчасова адміністрація та призначена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

15 вересня 2015 року комісія з перевірки правочинів (договорі) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», що призначена наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» № 408 від 29.05.2015 року, затвердила результати перевірки договору № 004-18509-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у гривнях, що був укладений 13.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) та ОСОБА_1 Комісія визначилась про те, що зазначений договір не відповідає п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наказом уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. від 16.09.2015 року № 813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Листом від 23.09.2015 року № 8821/856 позивача повідомлено, що договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 13.02.2015 року № 004-18509-130215 є нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року відкликана банківська ліцензія ПАТ «Дельта Банк» і прийнято рішення про ліквідацію банку.

Вищий адміністративний суд, постановляючи нове рішення про задоволення позову, виходив з того, що докази нікчемності правочину відсутні, натомість договір банківського вкладу (депозиту) містить типові умови, з нього не вбачається які саме пільги та переваги отримав (міг би отримати) позивач.

Із зазначеним висновком не погоджуюсь з огляду на таке.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що була чинною на час укладання договору банківського вкладу) установлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такої підстави - банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставою нікчемності правочину є його укладення на умовах, що передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг (пільг) окремим кредиторам, а не обов'язково лише конкретній стороні правочину (позивачу).

Як встановлено, пунктом 1.8 Договору № 004-18509-130215 було передбачено, що грошові кошти перераховуються із власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку в день укладання Сторонами цього Договору.

Проте, 13.02.2015 року між позивач та банком укладено додаткову угоду № 1 від 13.02.2015 року, якою змінено зміст п. 1.8 Договору щодо перерахування коштів, зокрема, даний пункту викладається в новій редакції, а саме визначається право перерахування грошових коштів із власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку в день укладання Сторонами цього Договору, а також право перерахувати кошти із відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента.

Вважаю, що з урахуванням додаткової угоди, Договір № 004-18509-130215 містить умови, які передбачають платіж з метою надання окремому кредитору, ОСОБА_3, прямо не встановлених для нього переваг, а саме можливість отримання відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду, замість отримання залишку коштів за рахунок реалізації майна банку.

На той факт, що правочин та додаткова угода до нього укладені саме з метою, зазначеною у 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказує не тільки факт перерахування коштів з рахунку ОСОБА_3 на рахунок позивача, а й те, що угоди та операції за ними здійснювались у період заборони, встановленої Постановою Правління Національного банку України № 392/БT від 30.10.2014 року.

На досягнення зазначеної мети вказує і факт внесення змін до договору банківського вкладу, відповідно до яких вкладнику надано право перерахувати кошти із відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента.

За таких обставин, відповідач, визнавши нікчемним договір банківського вкладу (депозиту), укладений між банком та позивачем та не включивши позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

З огляду на вказані обставини, вважаю правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові.

Суддя Л.Л. Мороз

22.06.2017 року