Справа № 804/1361/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"27" червня 2017 р. справа № 804/1361/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

прокурора Третельницької О.П.,

прокурора Гармаш Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі №804/1361/16

за позовом прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

до Комунального підприємства Камянської міської ради "Зеленбуд"

про стягнення заборгованості, -

встановив:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- стягнути до бюджету кошти з рахунків платника податків Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Зеленбуд" в обслуговуючих банках в рахунок погашення боргу по податку на додану вартість в сумі 854 574,62 грн. шляхом зарахування на розрахунковий рахунок №0013, код платежу 14010100, одержувач - Управління ДКС України у м. Дніпродзержинську (), банк одержувача - ГУ ДКС України в Дніпропетровській, МФО 805012.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що позивачем, як субєктом владних повноважень, не надано доказів здійснення всіх передбачених податковим законом процесуальних дій, що передують стягненню податкового боргу у господарюючого субєкта у судовому порядку; не доведено наявності за відповідачем податкового боргу у розмірі, заявленому до стягнення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, заступник прокурора Дніпропетровської області оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм

матеріального та процесуального права. Заявник, зокрема, зазначив, що станом на 08.02.2016р. за підприємством обліковувався податковий борг з податку на додану вартість в сумі 854 574,62 грн., який виник за період з 17.09.2015р. по 08.02.2016р.

З долученої до матеріалів справи роздруківки зворотного боку облікової картки платника податку з податку на додану вартість вбачається, що сплачені відповідачем кошти зараховувались Дніпродзержинською ОДПІ в рахунок оплати податкового боргу, що виник раніше в порядку черговості, без врахування визначеного позивачем призначення платежу.

Так, згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, суд, в порушення положень ст. 87 ПК України, дійшов помилкових висновків щодо неправомірності заявленої прокурором суми до стягнення з огляду на визначення відповідачем в платіжних дорученнях призначення платежів.

За період з 17.09.2015р. по 08.02.2016р. від відповідача надійшли кошти в сумі 744 353,56 грн., у т.ч.: сплачено боржником самостійно в рахунок погашення розстрочених платежів відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 у справі №2а/0470/10945/12 - 280 561,71 грн.; кошти з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ спрямовані на сплату податкових зобовязань задекларованих у звітному періоді - 455 343,00 грн.; стягнуті ОДПІ з рахунків платника на підставі інкасових доручень - 8448,85 грн.

У звязку з наявністю у КП "Зеленбуд" заборгованості по ПДВ станом на 31.08.2015 р. в сумі 1 977 111,5 тис. грн. по особовому рахунку платника відповідні кошти були зараховані в погашення заборгованості:

- по податковим деклараціям: № від 15.09.2014р., № від 16.10.2014р., № від 18.11.2014р., № від 18.12.2014р., № від 17.03.2015р., яка виникла з 30.09.2014р. по 02.04.2015р.;

- нарахованої пені відповідно до п.129.4 ст.129 ПК України за період з 31.03.2013р. по 04.11.2013р.;

- нарахованих розстрочених платежів відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2012р. у справі №2а/0470/10945/12.

Оскільки податковий борг виник у відповідача у 2001 році та не переривався, підприємству виставлені дві податкові вимоги №1/31 від 25.10.2001р. та №2/134 від 01.12.2001р., які були вручені відповідачу. Відповідачем податковий борг у повному обсязі не погашено, у звязку з чим податкова вимога, незважаючи на збільшення суми податкового боргу, додатково не надсилалась.

Таким чином, податковим органом здійснено передбачені ст.59 ПК України заходи спрямовані на погашення існуючого податкового боргу шляхом направлення відповідних податкових вимог, які є чинними та підприємством не оскаржені.

З огляду на викладене, у відповідача існував податковий борг з податку на додану вартість, який виник раніше, на погашення якого податковим органом правомірно зараховувались кошти, які сплачувались КП "Зеленбуд" без врахування визначеного позивачем в платіжних документах призначення платежу на підставі п.87.9 ст.87 ПК України, що свідчить про безпідставність висновків суду щодо відсутності належних доказів існування у відповідача податкового боргу та про невжиття податковим органом всіх передбачених податковим законодавством дій, що передують стягненню такого боргу в судовому порядку.

Також, у зв'язку із відсутністю вчасного погашення узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість, відповідно до ст.129 ПК України КП "Зеленбуд" була нарахована пеня на загальну суму 323 191,62 грн. за період з 01.10.2014р. по 26.01.2016р.

Отже, коли КП "Зеленбуд" було перераховано кошти в рахунок погашення податкового боргу по податковим деклараціям з податку на додану вартість № від 17.09.2015р., № від 16.10.2015р., № від 18.11.2015р., №925548224 від 17.12.2015р., № від 18.01.2016р. та уточнюючий розрахунок до декларації з ПДВ НОМЕР_1 за жовтень 2015р., вони були автоматично зараховані в рахунок погашення податкового боргу минулих років згідно з черговістю його виникнення відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України.

Таким чином, було частково погашений борг минулих років, на який була нарахована пеня згідно з приписами ст.129 ПК України, а не на податкові зобовязання по наведеним деклараціям.

Стосовно нарахування пені на розстрочені (відстрочені) суми податкового боргу в сумі 253878,67 грн., то на підставі рішення суду по справі №2а/0470/10945/12 та відповідно до наказу ДПА України від 07.12.2010 №927 "Про затвердження методичних рекомендацій щодо взаємодії структурних підрозділів органів державної податкової служби при розстрочені (відстрочені) на підставі рішення суду сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби", листа ДПА у Дніпропетровській області від 21.04.2011 № 12379/7/24-231 "Щодо надання методичних рекомендацій" та наказу ДФС України від 14.04.2016 №318 в період дії розстрочення (відстрочення) податкового боргу пеня та відповідні штрафи нараховуються на загальних підставах, включаючи період розстрочення (відстрочення), на суму такого податкового боргу за весь період його існування. Нарахування пені та штрафних санкцій здійснюється у момент фактичного погашення розстрочки (відстрочки) або його частини.

Таким чином нарахування пені на суми розстроченого (відстрочено) податкового боргу з податку на додану вартість в обліковій картці відповідача здійснювалась в автоматичному режимі відповідно до вимог чинного законодавства, на що судом також не звернув уваги.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні прокурори апеляційну скаргу підтримали.

Представники інших сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурорів, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно довідки про час виникнення податкової заборгованості, наданої Дніпродзержинською ОДПІ, відповідач за період з 17.09.2015р. по 08.02.2016р. має 854 574, 62 грн. податкової заборгованості з податку на додану вартість, яка самостійно не сплачена підприємством та не заявлена до суду станом на 08.02.2016 р.

Відповідачу була виставлена перша та друга податкові вимоги №1/31 від 25.10.2001р. та №2/134 від 01.12.2001р., які були вручені відповідачу (а.с.16).

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сума податкового боргу з податку на додану вартість, яка заявлена до стягнення, виникла за період з 17.09.2015 р. по 08.02.2016 р. та складається з:

- 531 383, 00 грн. - суми самостійно задекларованих платником у деклараціях за період серпень 2015 р. - грудень 2015 р., в т.ч. визначеного за деклараціями з податку на додану вартість № від 17.09.2015р. на суму 114 369, 00 грн. (строк сплати 30.09.2015р.), № від 16.10.2015р. на суму 86 687, 00 грн. (строк сплати 30.10.2015р.), № від 18.11.2015р. на суму 86 102, 00 грн. (строк сплати 30.11.2015р.), №925548224 від 17.12.2015р. на суму 98837,00 грн. (строк сплати 30.12.2015р.), № від 18.01.2016р. на суму 143 325,00 грн. (строк сплати 30.01.2016р.), уточнюючим розрахунком до декларації з податку на додану вартість № за жовтень 2015р. на суму 2 003,00 грн., самостійно нарахована штрафна санкцій у розмірі 60 грн. (строк сплати 01.12.2015 р.);

- 69 312, 95 грн. - пені, що нарахована за ст.129 ПК України по деклараціям № від 15.09.2014р., № від 16.10.2014р., № від 18.11.2014р., № від 18.12.2014р., № від 17.03.2015р.;

- 253 878,67 грн. - пені, нарахованої за ст.129 ПК України на борг минулих років за податковими деклараціями, стягнення заборгованості за якими було розстрочено судовим рішенням у справі №2а/0472/10945/12.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 р. по справі №2а/0472/10945/12:

- стягнуто з рахунків Комунального підприємства "Дніпродзержинське агроуправління "Зеленбуд" в обслуговуючих банках кошти у сумі 841 685, 07 грн. податкового боргу з податку на додану вартість;

- відстрочено комунальному підприємству "Дніпродзержинське агроуправління "Зеленбуд" виконання рішення до 02.01.2015р.;

- розстрочено Комунальному підприємству "Дніпродзержинське агроуправління "Зеленбуд" виконання рішення з 02.01.2015р. до 30.12.2015р. щомісячно рівними частинами в розмірі 70 140, 42 грн.

Додатковою постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2012р. по справі 2а/0472/10945/12 доповнено постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2012 р. абзацами наступного змісту: "Розстрочити комунальному підприємству "Дніпродзержинське агроуправління "Зеленбуд" виконання рішення з 02.01.2015р. до 30.12.2015р. щомісячно рівними частинами із сплатою щомісяця протягом строку розстрочки 70 140, 42 грн., останній платіж має здійснюватися до 30.12.2015 р. в розмірі 70 140,45 грн. Зобовязати Дніпродзержинську обєднану державну податкову інспекцію Дніпропетровської області Державної податкової служби відобразити відстрочку сплати податкового боргу у картках особових рахунків платника податків комунального підприємства "Дніпродзержинське агроуправління "Зеленбуд".

Вказані судові рішення набули законної сили та є обовязковими до виконання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- нарахування пені на розстрочену в судовому порядку суму боргу минулих періодів, за висновком суд першої інстанції, не передбачена чинним податковим законодавством;

- сума пені у розмірі 253 878,67 грн. виникла згідно з графіком про розстрочення виконання рішень суду, прийнятих судом в порядку ст.263 КАС України в процесі примусового виконання постанови суду по справі №2а/0470/10945/12, що не є тотожним з поняттям розстрочення, наведеному в ст.100 ПК України;

- матеріалами справи підтверджено сплату відповідачем розстроченої суми боргу згідно із затвердженим судом графіком і суми щомісячного платежу;

- платіжні доручення №2089 від 28.08.2014р., №2129 від 16.09.2014р., №2201 від 23.10.2014р., №2279 від 21.11.2014р., №2392 від 30.12.2014р. свідчать про те, що задекларовані податкові зобовязання за податковими деклараціями з податку на додану вартість № від 15.09.2014р., № від 16.10.2014р., № від 18.11.2014р., № від 18.12.2014р., № від 17.03.2015р. були сплачені своєчасно. Отже, відсутні підстави для стягнення суми пені у розмірі 69 312,95грн.;

- факт сплати задекларованих зобовязань із простроченням є підставою для нарахування пені за правилами, що визначені абз. "а" п.129.4 ст.129 ПК України;

- наявність податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 531 383,00 грн. є недоведеною;

- сума податкових зобовязань по податку на додану вартість згідно податкових декларацій за звітний серпень 2015р.-грудень 2015 р. сплачена платником в повному обсязі, що підтверджується наданими суду у якості доказу сплати задекларованих зобовязань по наведеним деклараціям платіжні доручення з визначенням "призначення платежу", а саме: №431 від 17.09.2015р. на суму 114 369,00 грн. "сплата ПДВ за серпень 2015"; №525 від 19.10.2015р. на суму 866870,00 грн. "ПДВ за вересень 2015 р."; №592 від 23.11.2015р. на суму 86102,00 грн. "ПДВ за жовтень 2015 р."; №632 від 01.12.2015 р. на суму 2063,00 грн. "ПДВ за жовтень 2015 р."; №696 від 25.12.2015р. на суму 98 837,00 грн. "ПДВ за листопад 2015 р."; платіжні доручення №699 від 29.12.2015 р. на суму 12 000,00 грн. та №710 від 28.01.2016 на суму 1 000,00 грн. "ПДВ за грудень 2015 р.". Можливість зарахування цих платежів в рахунок погашення боргу минулих періодів виключена з урахуванням відсутності за відповідачем неузгодженої суми податкового боргу минулих періодів. Зворотного позивачем як субєктом владних повноважень не доведено;

- позивачем не доведено той факт, що починаючи з 2001 року податковий борг відповідача не переривався з урахуванням періоду виникнення податкового боргу, що заявлений до стягнення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (п.49.2 ст.49 ПК України).

Згідно з п.п.49.18. ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).

Згідно з п.56.11 ст.56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Якщо нарахована сума грошового зобов'язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов'язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається) (п.60.6 ст.60 ПК України).

Отже, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

В ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі №804/9205/14 за позовом прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Зеленбуд" про стягнення податкового боргу, що набрала законної сили, судом встановлено, що перша податкова вимога від 25.10.2001р. №1/31 та друга податкова вимога від 01.12.2001р. №2/134 були направлені відповідачу та отримані 31.10.2001 та 01.12.2001р. відповідно. Відповідно матеріалам справи, за відповідачем виникла заборгованість з плати податків з 2001р. та податковий борг з цього періоду не переривався.

Оскільки податковий борг у підприємства по платежам до бюджету виник ще під час дії Закону України "Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами", податковим органом в порядку, передбаченому з пп.6.2.2, 6.2.3 п.6.2 ст.6 вказаного Закону на адресу відповідача надіслано першу та другу податкову вимогу.

На момент звернення податкового органу до суду з даним позовом, відповідачем сума податкового боргу не погашена.

За умови, якщо сума податкового боргу, зазначена в податкових вимогах, добровільно не погашена, інші законодавчо встановлені підстави для відкликання податкових вимог відсутні, у податкового органу відповідно до приписів ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст.59 ПК України, який набрав чинності з 01.01.2011р., відсутні правові підстави для формування та надсилання платнику податку окремої податкової вимоги на суму нового податкового боргу.

В постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року у справі №804/13814/15 також було встановлено, що податковий борг за податковими вимогами від 25.10.2001р. №1/31 та від 01.12.2001р. №2/134 погашено не було.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені в ухвалі суду від 14 травня 2015 року у справі № 804/9205/14 та в постанові суду від 23.03.2017 року у справі №804/13814/15 обставини в сукупності з наданими апеляційному суду інтегрованими картками з податку на додану вартість за 2012-2016 роки свідчать про те, що починаючи з 2001 року зазначені податкові вимоги не є відкликаними.

У п.п.129.1.1 п.129.1, п.129.4 ст.129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня, визначена п.п.129.1.1 п.129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

З наведеного вбачається, що нарахування пені здійснюється саме у звязку із закінченням встановлених ПК України строків погашення узгодженого грошового зобов'язання. ПК України не передбачає випадків не нарахування пені у випадку розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового бору.

Таким чином, висновок суду першої інстанції та доводи відповідача, наведені у запереченнях на позов, що на суму податкового боргу за податковими деклараціями з податку на додану вартість, стягнення котрого було розстрочено Додатковою постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2012р. по справі 2а/0472/10945/12, не здійснюється нарахування пені є помилковими. Крім того, судом у справі №2а/0472/10945/12 не вирішувалося питання щодо припинення нарахування пені.

Отже, пеня в сумі 253878,67 грн., розмір якої підтверджується довідкою Дніпродзержинської ОДПІ щодо податкової заборгованості станом на 08.02.2016 р. та інтегрованими картками відповідача з податку на додану вартість, нарахована податковим органом правомірно.

Пунктом 87.9 ст.87 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Зі змісту наданих суду інтегрованих карток з податку на додану вартість вбачається, що кошти, перераховані до бюджету згідно платіжних доручень: №431 від 17.09.2015р. на суму 114369,00 грн. "сплата ПДВ за серпень 2015", №525 від 19.10.2015р. на суму 866870,00 грн. "ПДВ за вересень 2015 р.", №592 від 23.11.2015р. на суму 86102,00 грн. "ПДВ за жовтень 2015 р.", №632 від 01.12.2015 р. на суму 2063,00 грн. "ПДВ за жовтень 2015 р." (а.с.34); №696 від 25.12.2015р. на суму 98 837,00 грн. "ПДВ за листопад 2015 р.", платіжні доручення №699 від 29.12.2015 р. на суму 12 000,00 грн. та №710 від 28.01.2016 на суму 1 000,00 грн. "ПДВ за грудень 2015 р.", були направлені на погашення боргу за податковими деклараціями з податку на додану вартість, які увійшли до складу предмету позову по справі 2а/0472/10945/12, та пені, нарахованої після закінчення строків погашення податкових зобовязань за цими податковими деклараціями, а також на погашення заборгованості та пені за податковими деклараціями за інші попередні періоди.

Таким чином, податковий орган правомірно відповідно до вимог п.87.9 ст.87 ПК України зарахував сплачені відповідачем кошти на погашення податкових зобовязань з податку на додану вартість за серпень-грудень 2015 року в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість та пені за попередні періоди, у звязку з чим відповідач має заборгованість зі сплати податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за серпень-грудень 2015 року в сумі 531 383,00 грн.

Щодо висновку суду першої інстанції та доводів відповідача про відсутність правових підстав для нарахування 69 312,95 грн. пені за податковими деклараціями на податку з додану вартість № від 15.09.2014р., № від 16.10.2014р., № від 18.11.2014р., № від 18.12.2014р., № від 17.03.2015р., оскільки податкові зобовязання були сплачені відповідачем своєчасно, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту наданих суду інтегрованих карток відповідача зі сплати податку на додану вартість вбачається, що кошти перераховані відповідачем до бюджету згідно платіжних доручень №2089 від 28.08.2014р., №2129 від 16.09.2014р., №2201 від 23.10.2014р., №2279 від 21.11.2014р., №2392 від 30.12.2014р. були зараховані відповідно до вимог п.87.9 ст.87 ПК України не в рахунок погашення податкових зобовязань на вказаними податковими деклараціями з податку на додану вартість, а в рахунок зменшення боргу з податку на додану вартість за податковими деклараціями за попередні періоди та в рахунок зменшення пені та боргу за штрафними санкціями.

Отже, висновок суду першої інстанції та доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування 69 312,95 грн. пені у звязку зі сплатою нарахованих податкових зобовязань за зазначеними податковими деклараціями податку на додану вартість також є помилковим.

Щодо доводів відповідача стосовно погашення податкового боргу з податку на додану вартість з посиланням на положення ст.200 ПК України, наведених у запереченнях до позову, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.200-1.5 ст.200-1 ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету або на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу, в сумі податкових зобовязань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобовязань.

Кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу (п.200-1.5 ст.200-1 ПК України).

Отже, законодавцем не надано перевагу в черговості погашення поточних звітних зобовязань перед боргами минулих періодів і він не встановив в нормах п.200-1.5, п.200-1.7 cт.200 ПК України особливий порядок черговості зарахування коштів платника податків із системи електронного адміністрування, який відмінний від порядку, визначений нормами п.87.9 cт.87 ПК України.

Відповідно до п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно ч.1 п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду.

Згідно до п.95.4 ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 18 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення до бюджету з рахунків відповідача в рахунок погашення боргу з податку на додану вартість коштів в сумі 854 574,62 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі №804/1361/16 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Камянської міської ради "Зеленбуд" до Державного бюджету України кошти з рахунків платника податків в рахунок погашення боргу з податку на додану вартість в сумі 854 574 грн. 62 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко