Справа № 164/70/17
Суддя: Токарська І. С.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 164/70/17
п/с 2-а/164/675/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2017 року. Смт. Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни 3 групи. У 2016 році відповідачем йому було нараховано та виплачено щорічну грошову допомогу, в розмірі 2310 гривень. 28 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із вимогою про нарахування та виплату невиплаченої частини щорічної разової допомоги як інваліду війни 3 групи за 2016 рік, однак йому було відмовлено. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати такі дії відповідача протиправними та зобов'язати управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області здійснити перерахунок, нарахування і виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 3 групи за 2016 рік, в розмірі 5600 гривень відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеною ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України за 2016 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням виплачених сум.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, однак до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову заперечили, просили відмовити в повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, ОСОБА_2 є учасником бойових дій та інвалідом війни 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2015 року, серії НОМЕР_2 від 13 грудня 2016 року (а.с. 8-9).

Заявою від 28 вересня 2016 року підтверджується звернення позивача до відповідача із вимогою про нарахування та виплату невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3 групи за 2016 рік (а.с. 10).

Із відповіді управління соціального захисту населення Маневицької РДА № К-467/04-10 від 05 жовтня 2016 року вбачається, що у відповідності до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено учасникам бойових дій виплату щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Пунктом 2 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і ЗУ "Про жертви нациських переслідувань"" встановлено, що у 2016 році розмір вищевказаної допомоги інвалідам війни 3 групи складає 2310 гривень. Управлінням соціального захисту населення Маневицької РДА, на підставі поданих документів, було проведено виплату в квітні 2016 року у розмірі 2310 гривень (а.с. 11).

Перевіряючи законність відмови відповідача щодо проведення виплати передбаченої позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно із діючою редакцією ст. 12 Закону № 3551-XII, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

В той же час, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів.

Крім того, суд приймає до уваги, що Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22).

Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 стаття 2).

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно п. 8 ст.7 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями та відповідно до ст. 23 цього ж Кодексу, будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Отже, наведені вище норми дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як учаснику бойових дій, відповідно до ст.12 Закону №3551-XII, повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на вищевикладене, та беручи до уваги те, що відповідач виплатив позивачу за 2016 рік щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 2310 гривень у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, що свідчить про відсутність протиправності у діях відповідача, а тому такі дії управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області по виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги здійснено в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому суд приходить висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 8-11, 71, 160-163, 186 КАС України, Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату допомоги - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Маневицького районного суду

Волинської області І.С. Токарська