Справа № 576/729/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 р.Справа № 576/729/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2017р. по справі № 576/729/17

за позовом ОСОБА_2

до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2017р. адміністративний позов ОСОБА_2 до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.07.2016 року ОСОБА_2 у розмірі 60 відсотків від її заробітної плати на виконання постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2017 року по справі № 576/1665/16-а та без врахування різниці у 5% між надбавкою за вислугу років (25% згідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та 30% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 31 травня 2006 року «Про умови оплати праці працівників митної служби»).

Зобов'язано Глухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області з 01.07.2016 року провести перерахунок пенсії ОСОБА_2, виходячи із 85 % розміру її заробітної плати та з врахуванням різниці у 5% між надбавкою за вислугу років (25% згідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та 30% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 31 травня 2006 року «Про умови оплати праці працівників митної служби»).

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому, крім того, заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України. не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач до виходу на пенсію працювала у Глухівській митниці, має стаж державної служби головного інспектора, радника митної служби другого рангу у 15 років 2 місяці і 15 днів, на обліку у відповідача перебуває з 04 жовтня 2008 року після призначення їй відповідно до положень Закону № 3723-ХІІ пенсії у розмірі 85% від сум її заробітної плати, на які нараховувались страхові внески (збір) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2017 року по справі № 576/1665/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправним рішення про відмову у перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити такі дії визнано протиправним рішення Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області № 31 від 20 липня 2016 року щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця за її заявою від 14 липня 2016 року, зобов'язано Глухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_2 з 01 липня 2016 року перерахунок раніше призначеної (обчисленої) пенсії державного службовця (із збереженням розміру процентів нарахування пенсії на момент її призначення) з урахуванням складових заробітної плати, зазначених у довідці Сумської митниці ДФС № 05.02/268 від 10 листопада 2016 року про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», в тому числі - матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та різниці у 5% між надбавкою за вислугу років у 25% згідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та надбавкою за вислугу років у 30% згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 31 травня 2006 року «Про умови оплати праці працівників митної служби».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано в частині зобов'язання Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_2 з 01 липня 2016 року перерахунок раніше призначеної (обчисленої) пенсії державного службовця (із збереженням розміру процентів нарахування пенсії на момент її призначення) з урахуванням складових заробітної плати, зазначених у Довідці Сумської митниці ДФС № 05.02/268 від 10 листопада 2016 року про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», в тому числі - матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та різниці у 5% між надбавкою за вислугу років у 25% згідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та надбавкою за вислугу років у 30% згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 31 травня 2006 року «Про умови оплати праці працівників митної служби», прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов'язано Глухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про перерахунок раніше призначеної пенсії державного службовця та прийняти відповідне рішення. В іншій частині постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.01.2017 року залишено без змін.

Листом Глухівського об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області від 21 квітня 2017 року № 32/Л-1 повідомлено, що з урахуванням зобов'язання резолютивної та висновків мотивувальної частин постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року по справі № 576/1665/16-а управління повторно розглянуло заяву позивача про перерахунок раніше призначеної пенсії державного службовця № 822 від 14.07.2016 року, проте з урахуванням довідки Сумської митниці ДФС № 05.02/268 від 10 листопада 2016 року. За результатом розгляду прийнято розпорядження від 31.03.2017 року, при розрахунку пенсійної виплати враховані всі складові заробітної плати, крім різниці між надбавкою за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 767 та надбавкою за вислугу років відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», яка складає 5% посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання. Зазначена надбавка не врахована, оскільки не відповідає акту перевірки обґрунтованості видачі документів для оформлення пенсії 3 1418/08-27 від 26.09.2016 року. При цьому пенсійна виплата розрахована у розмірі 60% від суми заробітної плати з причини відсутності на день звернення порядку здійснення перерахунку пенсії державним службовцям, у зв'язку з чим застосовано статтю 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній до 01.05.2016 року.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачці), пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно з ст. 37-1 цього ж Закону (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачці) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачці) передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, винагороди, входять до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, відповідно до частини першої статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 рооку № 1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачу при здійсненні перерахунку слід було врахувати 5% різниці в надбавці.

Як свідчать матеріали справи, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу із розміру 60% відповідач виходив з того, що на день звернення за перерахунком у Законі № 889 не передбачений порядок такого перерахунку, однак з метою виконання судового рішення здійснив його та застосував норми ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, однак не в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, а в редакції, яка діяла до моменту втрати чинності законом № 3723-ХІІ. Таким чином фактично розповсюдив у часі дію ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у редакції від 27.03.2014 року, якою зменшено вихідний розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 80 відсотків до 60 відсотків.

Між тим, колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони й інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони й інші нормативно - правові акти повинні відповідати їй.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно - правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно правового акта.

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно - правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність (рішення Конституційного суду України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не врахування при розрахунку пенсійної виплати різниці між надбавкою за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 767 та надбавкою за вислугу років відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», яка складає 5% посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання, а також здійснення розрахунку пенсійної виплати у розмірі 60% від суми заробітної плати замість 80%, порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

Отже, якщо в державі існує діюче законодавство, яке передбачає певні виплати, то воно повинно розцінюватися як таке, що створює право власності, та викликає "законні очікування" отримати певне майно.

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо державні органи діють не у відповідності до закону.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі, як на підставу для розрахунку пенсійної виплати у розмірі 60% від суми заробітної плати замість 80%, на відсутність на день звернення порядку здійснення перерахунку пенсії державним службовцям, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, на думку суду, суб'єктом владних повноважень порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Отже, судова колегія не погоджується з позицією відповідача у справі з мотивацій, наведених вище та вважає, що відповідачем невірно застосовані норми Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2017р. по справі № 576/729/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Сіренко О.І.
Повний текст ухвали виготовлений 10.07.2017 р.