Справа № 671/326/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/326/17

Головуючий у 1-й інстанції: Павлова А.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

12 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом щодо скасування постанови заступника начальника Хмельницької митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями, у справі про порушення митних правил № 0022/400000000/17 від 14.02.2017 року, якою визнано його винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 469 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2016 року Хмельницькою митницею ДФС було отримано інформацію від Волочиського відділення поліції Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо кримінального провадження № 0000501 за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України та вилучення транспортного засобу ISUZU Trooper, який знаходився під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 31).

01 лютого 2017 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Хмельницької митниці ДФС ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил № 0022/400000000/17 за ознаками вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 469 Митного кодексу України (а.с.6-7).

З постанови у справі про порушення митних правил № 0022/400000000/17 від 14.02.2017 року (а.с. 9-10) слідує, що позивача визнано винним у тому, що він без дозволу органу доходів і зборів на митній території України користувався автомобілем марки ISUZU, модель Trooper, vin: JACUBS17FL7104849, 1990 р.в., державний номерний знак ZKO69HV, митне оформлення якого не було закінчено.

Зазначеною постановою на ОСОБА_2 накладено стягнення за ч. 2 ст. 469 МК України у вигляді штрафу в сумі 8500 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що вина позивача у вчиненні ним порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 469 МК України, зокрема, користування на території України транспортним засобом, митне оформлення якого не завершене без дозволу митного органу, повністю доведена.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 544 Митного кодексу України серед основних завдань, покладених на органи доходів і зборів, є забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань державної митної справи, забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань державної митної справи, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил на всій території України.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль марки ISUZU, модель Trooper, vin: JACUBS17FL7104849, 1990 р.в., державний номерний знак ZKO69HV, ввіз на митну територію України через п/п «Краківець-Корчова» м/п «Краковець» Львівської митниці 24.06.2014 року громадянин ОСОБА_4, зеленим коридором в режимі «транзит» (а.с. 29).

Відповідно до даних програмно-інформаційного комплексу «Єдина автоматизована інформаційна система ДФС», АСМО «Інспектор» встановлено відсутність фактів завершення транзитного ввезення даного автомобіля (а.с. 29).

Статтею 90 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до положень ст. 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Згідно ч. 5 ст. 102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Як передбачає ч. 5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом, відповідно до заявленого митного режиму.

Згідно з п. 29 ст. 4 МК України сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, є митними формальностями.

Відповідно до п. 23 ст. 4 МК України виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, визначається як митне оформлення.

Митний контроль відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

В даному випадку транспортний засіб, який належить іншій особі був тимчасово (строком до 1 року) ввезений на митну територію України, тобто не був випущений у вільний обіг зі сплатою митних платежів.

Виходячи із зазначених норм митного законодавства стосовно товару автомобіля марки ISUZU, модель Trooper, vin: JACUBS17FL7104849, 1990 р.в., державний номерний знак ZKO69HV, що ввезений в Україну у митному режимі «транзит», не виконані митні формальності з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, тобто, вказаний автомобіль не вивезений за межі митної території України, не поміщений в інший митний режим, що дозволений МК України.

При цьому, в порушення вимог МК України, інша особа (позивач) яка не ввозила даний автомобіль, без отримання дозволу митного органу та без митного оформлення для цієї мети, користувався цим товаром на території України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини позивача у вчиненні ним порушення митних правил, передбачених ч.2 ст. 469 МК України, зокрема, користування на території України товаром - автомобілем марки ISUZU, модель Trooper, vin: JACUBS17FL7104849, 1990 р.в., державний номер ZKO69HV, митне оформлення якого не завершене.

Щодо посилань апелянта в на рішення Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі за №1-4/2015 за конституційним зверненням ОСОБА_5, яким надано офіційне тлумачення положень частини другої статті 469 Митного кодексу України, то судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги положеннями рішення Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі № 1-4/2015, апелянт акцентував увагу на тому, що користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у частині другій статті 469 Митного кодексу України.

В даному випадку, судова колегія відхиляє останні та вважає, що позивачем помилково не взято до уваги факт ввезення гр-ном ОСОБА_4 24.06.2014 року автомобіля ISUZU, модель Trooper, vin: JACUBS17FL7104849, 1990 р.в., державний номер ZKO69HV на митну територію України зеленим коридором в режимі «транзит», під яким законодавець розуміє переміщення під митним контролем між двома митними органами або в межах зони діяльності одного митного органу товарів і транспортних засобів без будь-якого використання таких товарів і транспортних засобів на митній території України.

Тобто, в даному випадку має місце факт ототожнення режиму «тимчасового ввезення», під яким законодавець розуміє ввезення на митну територію України чи вивезення за межі митної території України товарів з обов'язковим наступним їх поверненням без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування, та про який йдеться мова в рішенні Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі за №1-4/2015, з митним режимом «транзиту», який самостійно був визначений гр-ном ОСОБА_4 під час ввезення вказаного вище автомобіля на митну територію України.

Загальні положення «Транзит» регулюються главою 17 (ст.ст.90-102) Митного кодексу України, а «Тимчасове ввезення» регулюється главою 18 (ст.ст.103-112) Митного кодексу України. Різниця цих режимів полягає в тому, що при «транзиті» авто ввозиться на територію України на ім'я резедента-декларанта, а при «тимчасовому ввезенні» авто ввозиться в Україну на ім'я не резидента (іноземця), і авто належить особі, яка здійснила його ввіз на територію України, по договору користування.

Згідно положень Митного кодексу України, декларант самостійно визначає митний режим товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення, а митний орган або погоджується з пропозицією декларанта про можливість розміщення певного товару в конкретний митний режим, або відмовляє йому в такому дозволі, якщо конкретний товар не може бути поміщений в обраний декларантом митний режим.

Згідно ч. 2 ст. 469 Митного кодексу України зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, що за виявлене порушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки останнім вчинено самостійне правопорушення, за яке контролюючий орган вжив належних заходів реагування.

З огляду на те, що позивач користувався транспортним засобом, який перебував під митним контролем, митне оформлення якого не було завершено та який був тимчасово ввезений на митну територію України іншою особою для особистого користування, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства України.

В даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7