Справа № 307/3323/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 червня 2017 року м. Київ К/800/21680/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року скасовано постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року та прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду в Тячівському районі Закарпатської області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії, згідно з Законом України «Про державну службу» 25291, 97 грн. суми матеріальної допомоги та індексації ОСОБА_1 Зобов'язано Тячівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про державну службу» в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування пенсії, з урахуванням матеріальної допомоги та індексації та виплатити різницю перерахованої пенсії з 28 травня 2016 року по 25 листопада 2016 року згідно з Законом України «Про державну службу». Позовні вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 27 березня 2014 року по 27 травня 2016 року залишено без розгляду.

Скаржник звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань не передбачено статтею 33 Закону України «Про державну службу» як складової частини заробітної плати, а тому були відсутні підстави для врахування матеріальної допомоги в заробіток, з якого обчислюється пенсія державному службовцю.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 з 27 березня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Тячівському районі Закарпатській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

30 вересня 2015 відповідачем зареєстровано заяву ОСОБА_1 від 28 вересня 2015 року щодо проведення перерахунку розміру призначеної пенсії з урахуванням всіх виплат, з яких сплачено єдиний соціальний внесок.

Листом Управління від 10 листопада 2016 року №16-Д-30 на №16-Д-30 від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 винагорода за вислугу років, матеріальна допомога та індексація, як складові заробітної плати, не передбачені, а тому не могли бути враховані в заробіток, із якого обчислювалась пенсія державному службовцю.

Не погоджуючись з такою відмовою, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно пункту 2.2 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать, зокрема, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 №3723-XII, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі - Закон №3723-XII) встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до частини 6 статті 33 Закону №3723-XII державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріальна допомога та індексація є складовою частиною заробітної плати та входять до системи оплати праці державного службовця.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії, однак із змісту статті 40 цього Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Стаття 41 Закону №1058-IV, в редакції чинній на момент призначення пенсії, визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, матеріальна допомога та індексація входять до системи оплати праці державного службовця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 травня 2013 року в справі № 21-125а13, від 28 травня 2013 року у справі №21-97а13, від 04 березня 2014 року у справі № 21-3а14.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати з урахуванням всіх виплат, на які нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивача з врахуванням сум матеріальної допомоги та індексації є протиправними.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процессуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і грунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко