Справа № 825/603/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/603/17 Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду державного майна України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 28.03.2017 № 80-р «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновити його на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте, до суду не прибули, при цьому, від представника апелянта надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване великою кількістю призначених у цей день судових справ до розгляду в інших судах та завантаженістю співробітників.

Колегія суддів вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки терміни розгляду справи є обмеженими, при цьому, явка сторін у судове засідання обов»язковою не визнавалась, тому їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, а матеріалів справи достатньо для висновку суду апеляційної інстанції про правильність чи неправильність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 03.11.2000 по 25.02.2015 проходив державну службу на посадах заступника начальника та першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, а з 26.02.2015 і по день звільнення займав посаду начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

12.09.2016 начальником відділу внутрішньої безпеки та запобігання корупції Фонду державного майна України на ім'я голови Фонду державного майна України скеровано доповідну записку № 53/209, в якій запропоновано ініціювати дисциплінарне провадження стосовно позивача, обґрунтована тим, що до відділу внутрішньої безпеки та запобігання корупції Фонду державного майна України надійшла заява ТОВ «Макотрейдінг» щодо можливих порушень законодавства при передачі в оренду державного майна Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, внаслідок розгляду заяви та вивчення матеріалів встановлено численні порушення законодавства у сфері оренди державного майна при передачі в оренду нежитлових приміщень.

На підставі вказаної доповідної записки Головою Фонду державного майна України винесено накази від 31.10.2016 №№ 179-р, 1951, відповідно до яких призначено службове розслідування стосовно начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, позивача у справі, та перевірку діяльності відділення за всіма напрямами роботи з 2010 року, утворено відповідні комісії.

08.12.2016 комісією з проведення службового розслідування щодо ОСОБА_3 винесено акт, яким встановлено порушення позивачем Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 906 та Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 02.10.2012 № 3607. Цього ж дня, комісією складено висновок, яким запропоновано притягнути ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, відповідно до статей 64-69 Закону України «Про державну службу».

З висновками акту позивач не погодився, подав письмові заперечення, а 27.01.2017 та 27.03.2017 подав на адресу виконуючого обов'язки керівника апарату Фонду державного майна України та голови дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Фонду державного майна України письмові пояснення щодо матеріалів перевірки.

07.02.2017 дисциплінарною комісією за результатами розгляду дисциплінарної справи позивача складено висновок про наявність у діях начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області ОСОБА_3 дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5, 9, 14 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», та внесено подання, яким запропоновано застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

28.03.2017, на підставі вищевказаного подання, виконуючим обов'язки керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_5 видано наказ № 80-р, яким начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області ОСОБА_3 звільнено з посади 28.03.2017 (підстава: пункт 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу»).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх дій та рішень, в той час, як позивач свої доводи довів і обґрунтував належним чином.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 65 цього Закону, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

При цьому, частиною другою цієї статті визначено, що дисциплінарними проступками є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 66 Закону №889-VIII визначені заходи дисциплінарного впливу для державних службовців, а саме: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

При цьому, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 цього Закону (ч.5 ст.66 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 66 Закону №889-VIII дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Положеннями частин 1, 9-11 статті 69 Закону №889-VIII встановлюється, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ, яка розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

З метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування, порядок призначення та проведення якого регулюється статтею 71 Закону №889-VIII та Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим постановою КМУ від 13.06.2000 № 950.

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, згідно з частинами 1,2 статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

В свою чергу, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення (пункт 4 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII ), при цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. У свою чергу, протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Як установлено судом першої інстанції, підставою видання спірного наказу стало подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Фонду державного майна України від 07.02.2017, складене згідно з висновком про наявність в діях ОСОБА_3 дисциплінарного проступку.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, ретельно проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про безпідставність вищенаведеного висновку дисциплінарної комісії про необхідність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Крім того, відповідно до частиною 3 статті 6 Закону України «Про Фонд Державного майна України», керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України.

Аналогічні положення містяться і у пункті 11 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 за № 935/21247 (далі - Положення № 678).

Тобто, компетенцією щодо призначення на посади та звільнення з посад державної служби керівників регіональних відділень наділений виключно Голова Фонду державного майна України.

У разі відсутності Голови Фонду державного майна України чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин, його обов'язки виконує один із заступників відповідно до встановленого Головою Фонду державного майна України розподілу обов'язків (ч.3 ст. 8 Закону № 4107-VI).

Водночас, всупереч наведеним нормам законодавства спірний наказ про звільнення ОСОБА_3 підписаний виконуючим обов'язки керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_5, який, у відповідності до наказу від 29.12.2016 №1051к «Про тимчасове підпорядкування підрозділів ФДМУ та розподіл функціональних обов'язків між керівництвом Фонду», наділений повноваженнями тільки щодо підписання наказів з особового складу виключно щодо працівників апарату Фонду державного майна України.

Тобто, спірний наказ виданий за підписом неповноважної особи.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про скасування спірного наказу та поновлення позивача на посаді.

Відповідно до ст. 235 Кодексу Законів про Працю України, в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при цьому, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 14.01.2014р. у справі № 21-395а13, суд ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Так, згідно довідки про доходи ОСОБА_3 від 11.05.2017 № 18-01-01731, виданої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, за останні 2 календарні місяці роботи (січень, лютий 2017 року), середньомісячна заробітна плата позивача становить 9301,25 грн., середньоденна заробітна плата складає 688, 98 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача дорівнює 28. Відповідно середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2017 по 12.05.2017 становить 19291,44 грн. без урахування обов'язкових податків і зборів (688,98 грн. х 28 = 19291,44 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача з відрахуванням обов'язкових платежів, що підлягають утриманню з нарахованої суми.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 10 липня 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.