Справа № 638/9373/17
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9373/17
Провадження № 2-а/638/516/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Козодой К. І.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

з участю представника позивача Катриченка Д. В.

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків справу за адміністративним позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 про примусове видворення.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2016 о 3 год. 40 хв. на напрямку н.п. Сонцівка (Російська Федерація) - н.п. Борисівка (Україна), на відстані 20 метрів від державного кордонувідповідачнезаконно перетнувдержавний кордон, чим порушили встановлений порядок перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, за що передбаченавідповідальність за частиною 2 статті204-1 КУпАП. 31.10.2016 рокупід час перебування у спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби «Козача Лопань» відповідач звернувся до посадових осіб Державної прикордонної служби із заявою про визнання біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідач грубо порушив законодавствоУкраїни, скоїв адміністративне правопорушення, скористався допомогою сторонніх осіб, відносно яких відкрито кримінальне провадження за статтею332 Кримінального кодексу України, які втягнули у протиправну діяльність малолітню особу, з метою потрапити на територію України, хоча мав законні підстави, які визначені законодавством, на отримання дозволу для в'їзду в Україну. 03.11.2016 року відповідач поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на виконання постанови Дзержинського районного суду міста Харкова. Постановою Дзержинського районного суду від 31.10.2016 року по справі №638/17232/16-а відповідача затримано до 30.01.2016 рокуз поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк три місяці з моменту затримання. 27.01.2017 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова строк затримання відповідача продовжено до 27.03.2017 року, а постановою від 20.03.2017 року - до 16.05.2017 року. 15.03.2017 року ДМС України прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що 03.04.017 року повідомлено відповідача. Просить суд позов задовольнити, примусово видворити з України громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6, а також затримати з метою ідентифікації та примусового видворення з України з подальшим його перебуванням у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Представник позивача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд, дослідивши доводи представника позивача та представника відповідача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ №212002 від 29.10.2016 року о 3 год. 40 хв. на напрямку н.п. Сонцівка (Російська Федерація) - н.п. Борисівка (Україна), на відстані 20 метрів від державного кордону виявлено 3 громадян, серед яких був відповідач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6, які незаконно перетнули державний кордон, чим порушили встановлений порядок перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, за що передбачена адміністративнавідповідальність за частиною 2 статті204-1 КУпАП.

31.10.2016 під час перебування у спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби «Козача Лопань» відповідач звернувся до посадових осіб Державної прикордонної служби із заявою про визнання біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту.

03.11.2016 рокувідповідач поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова.

03.11.2016 року Управлінням ДМС України в Чернігівській області відповідачу видано довідку про звернення за захистом, яка дійсна до 23.05.2017 року.

Постановою Дзержинського районного суду від 31.10.2016 року по справі №638/17232/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року, відповідача затримано до 30.01.2017 рокуз поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк три місяці з моменту затримання, тобто до 30.01.2017 року.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 року строк затримання відповідача продовжено до 27.03.2017 року, постановою від 20.03.2017 року -до 16.05.2017 року; постановою від 15.05.2017 року - до 16.07.2017 року.

15.03.2017 року ДМС України прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що 03.04.017 року повідомлено відповідача.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважають такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких, зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Згідно до пункту 14 статті 1 вищезазначеного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Обов'язковість прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке рішення прийнято, строку та можливості добровільно залишити територію України.

Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

Судом встановлено, що рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну відносно громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 не приймалось.

Крім того, позивачем не було перевірено наявності у спірних відносинах обставин, які б у відповідності до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VІ свідчили про необхідність повернення відповідача до країни походження: вчинення відповідачем дій, які б порушували законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суперечили інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, необхідність видворення відповідача для охорони здоров'я, захисту прав та законних інтересів громадян України.

Отже, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України. За таких обставин, неможливо стверджувати про ухилення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 від виїзду з України, а тому у суду немає правових підстав для примусового видворення зазначеної особи за межі України.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні адміністративного позовуХарківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 про примусове видворення за межі України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. ч. 3, 4 статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 2 статі 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суд вважає за необхідне вказати, що за змістом позову та пояснень представника позивача підставою для звернення до суду з даним позовом та подання клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, слугувало твердження позивача про те, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення. Разом з тим, як зазначалось вище, підстави вважати, що останній буде ухилятися від залишення території України, відсутні, а доказів, які б свідчили про наявність у громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 наміру перешкоджати процедурі видворення або здійснити втечу, відповідачем не надано.

За змістом положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (справи №8319/07 та №11449/07, рішення від 28.06.2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що повернення особи у ситуацію громадської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Аль-Хусін проти Боснії та Герцеговини» (справа №3727/08, рішення від 07.02.2012 року) суд визнає, що повернення особи в Сирію, враховуючи питання по суті при розгляді справ щодо статусу біженця, ситуацію з правами людини і те, що ситуація в країні погіршується з початку політичного протесту і громадських заворушень в березні 2011 року, призведе до порушення статті 3 Конвенції.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «S.K. проти Росії» (справа №52722/15, рішення від 13.02.2017 року) суд вирішив, що позивача не можна депортувати в Сирію, оскільки через військові дій в Сирії йому неможливо гарантувати безпеку, що було б порушенням статей 2 і 3 Конвенції.

В той же час, слід констатувати, що в Рекомендаціях УВКБ ООН з питань міжнародного захисту відносно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку від листопада 2015 року зазначено, що оскільки стан справ в сфері безпеки і прав людини і гуманітарна ситуація в Сирії постійно погіршуються, а політичне рішення на даний момент відсутнє, УВКБ ООН вітає той факт, що уряди багатьох країн вжили заходів для того, щоб призупинити примусове повернення громадян або постійних жителів Сирії, в тому числі тих, кому було відмовлено в наданні притулку. Такі заходи повинні вживатися до подальших вказівок.

У світлі розвитку подій в Сирії, було б доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців і палестинців, які постійно проживали в Сирії, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обґрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці «на місці» (sur place), могли розраховувати на належний розгляд справи, що в разі прийняття позитивного рішення дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями. Отже, існують обґрунтовані побоювання щодо можливості відповідача стати жертвою переслідувань в разі повернення до Сирії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 та поміщення його до пункту тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позовХарківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 про примусове видворення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 23-25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 18, 162, 183-5, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позовуХарківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 про примусове видворення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Дзержинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: