Справа № 816/614/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 р.Справа № 816/614/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2017р. по справі № 816/614/17

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд, позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перемога» (далі - СВК «Перемога», відповідач) про стягнення з відповідача адміністративно - господарських санкцій в загальному розмірі 159 803,67 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій в загальному розмірі 511,36 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 р. у задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на п.3 ст. 18, п. 3 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" та вказує, що на підприємство покладається обов'язок по створенню, виділенню та самостійному працевлаштуванню інвалідів.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 06.07.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що СВК "Перемога" (ідентифікаційний номер 05423113) зареєстрований як юридична особа 02.06.1995, що підтверджується довідкою АБ № 493452 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) (а.с. 60).

21.02.2017 року СВК "Перемога" подано до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік (форма № 10-ПІ) (а.с. 5, 104).

Згідно відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) підприємства у 2016 році становила 299 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 9 осіб.

Разом з тим, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб) становить 12 осіб.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано СВК "Перемога" адміністративно-господарські санкції у розмірі 159 803,67 грн. (за 3 осіб) та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 511,36 грн. (за 8 днів (з 19.04.2017 по 26.04.2017)) (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм закону дає підстави дійти висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю покладено обов'язок, по-перше, виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Як вбачається з матеріалів справи, наказом голови СВК "Перемога" від 01.04.2016р. № 74, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 102), наказано створити робочі місця для працевлаштування інвалідів в кількості 20 робочих місць на посади: підсобний робітник - 11 місць, сторож - 4 місця, оператор машинного доїння - 1 місце, обліковець - 1 місце, тракторист - 1 місце, майстер - налагоджувальник - 1 місце, керуючий відділом - 1.

Згідно з матеріалами справи в 2016 році СВК "Перемога" до Хорольського районного центру зайнятості щомісячно подавалася звітність форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" із зазначенням в січні - лютому 2016 року 7 вакансій для інвалідів, а саме: за професією (посадою) "підсобний робітник" (4 вакансії для інвалідів) та за професією (посадою) "сторож" (3 вакансій для інвалідів); в березні - грудні 2016 року 5 вакансій для інвалідів, а саме: за професією (посадою) "підсобний робітник" (4 вакансії для інвалідів) та за професією (посадою) "сторож" (1 вакансія для інвалідів).

Зазначене підтверджується листами Хорольського районного центру зайнятості від 11.05.2017 р. № 532, від 20.04.2017 р. (а.с. 14, 18), а також копією звітності форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" СВК "Перемога" (а.с. 20-57).

Таким чином, протягом 2016 року Хорольський районний центр зайнятості був проінформований про наявність вакансій для інвалідів на СВК "Перемога" та мав можливість у 2016 році направляти відповідних осіб для подальшого працевлаштування.

Підставою для застосування адміністративно - господарської санкції стала інформація Хорольського районного центру зайнятості, в якій за червень 2016 року в графі "направлені на працевлаштування інваліди" зазначено 3 особи, в графі "кількість відмові у працевлаштуванні" зазначено "не відповідає вимогам" (а.с. 15).

Інформацію аналогічного змісту від Хорольського районного центру зайнятості також отримано судом листом від 11.05.2017 р. № 532.

Водночас листом від 16.05.2017 р. № 558 Хорольським районним центром зайнятості у зв'язку із помилкою в поданій раніше інформації подано уточнення по СВК "Перемога" за 2016 рік щодо наявності вільних робочих (вакантних місць) для працевлаштування інвалідів.

Так, в графі "направлені на працевлаштування інваліди" на посаду "підсобний робітник" зазначено 2 особи, в графі "кількість відмов у працевлаштуванні інвалідів" - 2 особи, "причини відмови" - відмова особи. Також в інформації у примітках зокрема зазначено, що протягом 2016 року направлення інвалідів на роботу практично не здійснювалося у зв'язку із відсутністю на обліку безробітних, які проживають на території даної сільської ради та два інваліди з числа безробітних, яким було запропоновано дані посади відмовилися у зв'язку із віддаленістю місця проживання до місця роботи (а.с. 110, 111).

Також, представником відповідача надано копії корінців направлення на робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда, на ОСОБА_1, ОСОБА_2 для працевлаштування на посаду (вакансію) "підсобний робітник" на СВК "Перемога" із відмітками про відмову осіб від запропонованої посади через віддаленість від місця проживання (а.с. 114).

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Доказів, які б свідчили про те, що підприємство неправомірно або безпідставно відмовило інвалідам у прийнятті на роботу, які були направлені центром зайнятості або безпосередньо звернулись до відповідача, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Згідно з ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2017р. по справі № 816/614/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.07.2017 р.