Справа № 820/1363/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 липня 2017 р. № 820/1363/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цабеки К.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Тищенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними, стягнення одноразової грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин ОСОБА_3, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо несвоєчасної та не в повному обсязі виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на користь ОСОБА_3; 2)стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 недоотриману ним одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 56.267,34 грн., а також інфляційні витрати у розмірі 4.024,35 грн.; 3) стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги, що складає на день подання позовної заяви 39.666,00 грн. 4)стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 30.000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при обчисленні розміру спірної одноразової допомоги територіальний орган НП занизив розрахункову базу, так як взяв для розрахунку місячне грошове забезпечення за листопад 2016 року, а не за грудень 2016 року. Внаслідок цього, сума фактично одержаної допомоги є меншою від належної до виплати. Крім того, позивач вважав, що оскільки терорган НП провів виплату одноразової допомоги не у день звільнення, а пізніше, то має місце затримка остаточного розрахунку з працівником при звільненні. Вказана обставина, на думку позивача, зумовлює необхідність нарахування середнього заробітку за весь період часу з дати звільнення і по дату проведення виплати спірної допомоги у повному обсязі. Разом з тим, враховуючи, що виплата грошової допомоги при звільненні була здійснена не 31.12.2016 року , а 21.02.2017 року, то інфляційні витрати становлять 4024,35грн. Внаслідок порушення прав позивача, останній просив про відшкодування моральної шкоди. Підтримавши наведені міркування, представник позивача в судовому засіданні просив суд ухвалити рішення про задоволення заявлених вимог.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що розрахунок виплаченої поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні є правильним і тому відсутні підстави для проведення додаткового платежу. Відповідач також стверджував, що одноразова грошова допомога при звільненні не є аналогом заробітної плати чи грошового утримання, є разовим платежем, індексації не підлягає, виплачується після одержання відповідних асигнувань, об'єктивно не може бути виплачена у день звільнення, а відтак, не має підстав для виплати середнього заробітку поліцейському, котрий вже припинив проходження публічної служби. Підтримавши наведені міркування, представник відповідача у судовому засіданні просив суд постановити рішення про залишення заявлених вимог без задоволення.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини спірних правовідносин, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач наказом ГУ НП в Харківській області від 27.12.2016р. №590 о/с у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів був звільнений з посади старшого оперуповноваженого в ОВС кримінальної поліції ГУНП в Харківській області з 31.12.2016 на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію.

21.02.2017р. на картку позивача у АКБ "Приватбанк" Головним управлінням була перерахована сума одноразової грошової допомоги у розмірі 134.369,76грн.

Розглядаючи спір, суд зазначає, що правовідносини з приводу виплати поліцейському одноразової грошової допомоги при звільненні унормовані ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постановою КМУ від 17.07.1992р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджено наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за №669/28799; далі за текстом - Порядок №260).

Відповідно до п.23 Розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Приписами названих актів законодавства передбачена можливість виплати поліцейському при звільненні зі служби (припиненні проходження публічної служби) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, суд відмічає, що жодним актом законодавства не запроваджено чітких правил визначення того періоду служби поліцейського, розмір грошового утримання за який, слід визнати місячним у цілях обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Суд також відмічає, що жодним актом законодавства не запроваджено чітких правил з приводу того, яку саме суму місячного грошового утримання поліцейського слід брати до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні: чи-то суми нарахованого місячного грошового утримання поліцейського, чи-то суми реально одержаного (після проведення вирахування всіх податків, зборів, обов'язкових платежів) місячного грошового утримання поліцейського.

Зі складеного відповідачем розрахунку випливає, що Головне управління розраховувало спірну суму одноразової грошової виплати виходячи з 1) посадового окладу у розмірі 2700,00грн., 2) окладу за спеціальне звання у розмірі 2200,00грн., 3) надбавки за вислугу років у 45% у розмірі 2205,00грн., 4) премії у 60,0% у розмірі 4263,00грн., тобто сумарного арифметичного показника місячного грошового утримання поліцейського, котрий дорівнює 11.368,00грн.(а.с.24).

Вказане числове значення було помножене відповідачем на кількість повних років служби відповідача в органах внутрішніх справ та Національній поліції (24) і 50% від результату цієї арифметичної дії склало 136.416,00грн.

Розрахунок містить також згадку про податок з доходів фізичних осіб у розмірі 24554,88грн. та військовий збір в розмірі 2046,24грн.

У власність позивача шляхом перерахування безготівкових коштів на картку АКБ "Приватбанк" відповідач передав 134.369,76грн.

Водночас з цим, з долученого до справи розрахункового листа відповідача за грудень 2016р. вбачається, що за цей місяць поліцейський одержав за позицією посадового окладу 2700грн., за позицією спеціального звання поліцейський одержав 2200,00грн., за позицією вислуги років поліцейський одержав 2205,00грн. (45%), за позицією премії поліцейський одержав 9023,35грн. (127%). Всього на користь позивача нараховано грошового утримання за грудень 2016р. згідно з розрахунковим листом - 16.128,35грн.

Наводячи власні аргументи в частині розрахунку спірної суми одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач зазначає суму у розмірі 136.416,00 грн. При цьому зазначає, що 16.128,35*24*50%=136.416,00грн., що не є вірним за правилами арифметики. Крім того, позивач зазначив військовий збір у сумі 2903,10грн., що не є 1,5% від розрахованої ним суми одноразової грошової допомоги - 136.416,00грн. Позивачем при здійсненні розрахунку недоотриманої грошової допомоги при звільненні не вирахувано податку з доходів фізичних осіб.

З цих міркувань обрахунки позивача підлягають відхиленню, позаяк не підтверджені належними та допустимими у розмінні ст.70 КАС України доказами.

Проте і проведені відповідачем обчислення не можуть бути визнані судом правильними, так як показники складеного Головним управлінням розрахунку для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.12) не узгоджуються з розрахунковим листом поліцейського за останній місяць служби (а.с.11).

При цьому, відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності власних дій з приводу прийняття до розрахунку остаточного розміру одноразової грошової допомоги при звільненні лише частини премії поліцейського за грудень 2016р. у 60%, а не повного розміру премії, котра, як слідує з витребуваних судом документів, має складати 127%.

З огляду на встановлені судом обставини, Головне управління у силу приписів ч.1 ст.71 КАС України належить обтяжити обов'язком повернутись до повторного розгляду питання про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні через недоведення правильності проведених розрахунків вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Стосовно вимоги щодо стягнення індексаційних виплат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Таким чином, вимога щодо виплати індексаційних виплат не підлягає задоволенню, оскільки даний вид грошового забезпечення чітко визначений Законом як виплата, яка має цільовий і разовий характер, що не підлягає індексації.

Вирішуючи спір в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки, суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання (ч.1 ст.94); Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.2 ст.94); За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.94); Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом (ч.4 ст.94); Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону (ч.5 ст.94).

Згідно з п.3 Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

З наведеної норми Порядку №260 чітко і однозначно слідує, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури грошового забезпечення поліцейського, а між тим, саме грошове забезпечення у правовідносинах з проходження публічної служби у поліції є аналогом згаданої законодавцем у нормах ст.1 Закону України "Про оплату праці" та ст.94 КЗпП України заробітної плати як належної працівникові винагороди за виконану роботу.

Окрім того, розглядаючи спір суд бере до уваги приписи ст.116 КЗпП України, де зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При вирішенні спору судом достовірно встановлено, що між поліцейським та тер органом Національної поліції існує спір про розмір належного до виплати платежу.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Вирішуючи спір у частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23).

За правилом ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З положень наведених норм закону слідує, що для набуття права на отримання моральної шкоди відносно особи мають існувати одночасно та в сукупності такі обставини як: 1) факт протиправності рішення чи діяння прийнятого або вчиненого відносно такої особи; 2) факт завдання рішенням чи діянням негативних наслідків, що виявляються у болю, стражданнях, приниженні; 3) факт наявності прямого причинно-наслідкового зв"язку між рішенням (діянням) та негативними наслідками.

У ході розгляду справи суд витребував від позивача докази наявності моральної шкоди у спірних правовідносинах. Позивач до суду таких доказів не подав. Суд самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України в частині офіційного з'ясування всіх обставин по справі ознак наявності таких доказів не виявив.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки в ході розгляду справи правильність проведеного ГУ НП в Харківській області розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейського не знайшла свого підтвердження судовим розглядом, то позов належить задовольнити саме в частині цієї вимоги.

У решті вимог позов має бути залишений без задоволення.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними дій та стягнення грошової допомоги, середнього заробітку і моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносець,5) повторно розглянути питання нарахування та виплати ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код - НОМЕР_1, … р.н.) одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.12.2016р. №590 о/с, відповідно до ст.102 Закону України "Про Національну поліцію", ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", пункту 23 розділу 1 Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджено наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за №669/28799) з вирахуванням всіх належних до утримання податків (зборів, обов'язкових платежів) та урахуванням всіх попередньо проведених з цього приводу платежів.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ((АДРЕСА_1; ідентифікаційний код - НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносець,5, ).

У решті вимог адміністративний позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 10.07.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.