Справа № 808/1022/17
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

21 червня 2017 року (16 год. 00 хв.) Справа № 808/1022/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат»

про: стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені.

21.04.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» (далі відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 588 820,96 грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що всупереч вимогам ст. 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ) відповідачем не сплачувалась сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році. Отже, загальна сума наявної у відповідача заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році становить 588 820,96 грн.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 24.04.2017 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків до 25.05.2017.

Позивачем було усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

09.06.2017 до суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки з метою виконання нормативу з працевлаштування інвалідів та здешевлення засобів індивідуального захисту та тари відповідачем було видано Наказ від 31.12.1999 № 439 «Про організацію дільниці з виробництва засобів індивідуального захисту та тари». Також, представник відповідача у своїх запереченнях проти позовної заяви зазначив, що протягом 2016 року відповідачем з метою працевлаштування інвалідів систематично подавались звіти до Шевченківського районного центру зайнятості м. Запоріжжя за формою 3-ПН, публікувались повідомлення про прийом на роботу інвалідів у засобах масової інформації. Крім того, у зазначений період відповідач приймав активну участь у муніципальних ярмарках вакансій. Територіальними органами Державної служби зайнятості для працевлаштування у відповідача було направлено 11 осіб, яким встановлено групу інвалідності, з яких: 3 особи успішно працевлаштовано, 8 осіб відмовились від такого працевлаштування. Самостійно працевлаштувались також 3 особи, яким встановлено групу інвалідності. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскільки у 2016 році відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та пошуку такої категорії працівників, у його діях відсутній склад правопорушення у відповідній сфері господарювання, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У ході попереднього судового засідання представниками сторін надані додаткові докази, а також додаткові пояснення та заперечення на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2017 закінчено підготовче провадження і за письмовою згодою представників позивача та відповідача справу призначено до судового розгляду у той же день, а саме на 21.06.2017.

21.06.2017 судом було отримано клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Позивача зареєстровано як юридичну особу державну організацію 07.04.1992, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т 1., а.с. 24). Відповідача зареєстровано як юридичну особу 25.12.1995, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 109-110).

До основного виду економічної діяльності відповідача за КВЕД-2010 належать: виробництво інших неорганічних хімічних речовин (20.13); виробництво абразивних виробів (23.91); виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у. (23.99); виробництво чавуну, сталі та феросплавів (24.10); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); постачання інших готових страв (56.29) (т. 1, а.с. 112).

31.12.1999 відповідачем на виконання Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ було видано Наказ від 31.12.1999 № 439 «Про організацію дільниці з виробництва засобів індивідуального захисту та тари», яким вжито заходи щодо виконання нормативу з працевлаштування інвалідів та здешевлення засобів індивідуального захисту та тари (т. 1, а.с. 185).

У період з січня 2016 року по грудень 2016 року (а саме 29.01.2016, 24.02.2016, 30.03.2016, 26.04.2016, 23.05.2016, 29.06.2016, 28.07.2016, 23.08.2016, 28.09.2016, 27.10.2016, 28.11.2016, 23.12.2016) відповідач направляв позивачу звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю» із детальними характеристиками вакансій та вимог до претендентів (т. 1, а.с. 40-184).

Також, у зазначений період з метою забезпечення належного інформування центрів зайнятості та безпосередньо населення м. Запоріжжя про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів відповідач надсилав до Управління праці та соціального захисту населення районної адміністрації по Шевченківському району м. Запоріжжя оголошення від 10.03.2016 № 9/716, від 10.03.2016 № 9/717, від 13.06.2016 № 9/1525, від 13.06.2016 № 9/1524, від 28.10.2016 № 9/2606, від 28.10.2016 № 9/2607 (т. 1, а.с. 194-199), опубліковував відповідні оголошення та звернення у засобах масової інформації, а саме: у газетах «Работа для всех», «Карьера», «Трудоустройство», що підтверджується наявними у матеріалах справи примірниками випусків (т. 1, а.с. 1-102).

Крім того, відповідач приймав участь у тематичних заходах, які проводились територіальними органами Державного центру зайнятості, зокрема Шевченківським районним центром зайнятості м. Запоріжжя, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення відповідача, лист Шевченківського районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 10.05.2016 № 915/01-21, протоколи проведення міні-ярмарку вакансій для осіб з обмеженою працездатністю від 15.06.2016, 13.07.2016, 14.09.2016 (т. 1, а.с. 188-192).

Протягом 2016 року територіальними органами Державної служби зайнятості для працевлаштування відповідачу було направлено 8 осіб-інвалідів, що підтверджується корінцями направлення на працевлаштування та довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією (т. 1, а.с. 203-276). Як результат, із загальної кількості направлених осіб, які мають інвалідність, відповідач працевлаштував 3 особи; 8 осіб самостійно відмовились від працевлаштування або не зявились на підприємство, про що свідчать власноруч написані ними відмови на розпорядженнях про прийом на роботу. 3 особи-інваліда відповідач працевлаштував самостійно.

На початку 2017 року відповідачем було подано позивачу ОСОБА_1 про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми 10-ПІ річна-поштова (далі ОСОБА_1), згідно з яким середньооблікова кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідачем згідно з вимогами ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ, склала 45 осіб (т. 1, а.с. 5). При цьому, середньооблікова кількість штатних працівників, які працюють у відповідача та яким встановлена інвалідність, складає 55 осіб (т. 1, а.с. 4).

На підставі ОСОБА_1 позивач розрахував суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році, яку, на його переконання, необхідно стягнути з відповідача, у розмірі 588 820,96 грн., з яких: безпосередньо сума адміністративно-господарських санкцій 588 526,70 грн., пеня 294,26 грн. (т. 1, а.с. 4).

Оцінюючи наявність підстав для стягнення з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 588 820,96 грн., суд виходить із такого.

За змістом ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч.ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Законом України від 23.02.2006 № 3483-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, вбачається, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Такий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 16.04.2013 по справі № 21-81а13 (за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, № 31073076 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

За приписами ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що Наказом від 31.12.1999 № 439 «Про організацію дільниці з виробництва засобів індивідуального захисту та тари» відповідач вжив заходи щодо виконання підприємством нормативу з працевлаштування інвалідів та здешевлення засобів індивідуального захисту та тари (т. 1, а.с. 185). Протягом 2016 року відповідач щомісячно подавав позивачу звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю», публікував повідомлення про прийом на роботу інвалідів у засобах масової інформації (т. 1, а.с. 40-184).

У зазначений період територіальними органами Державної служби зайнятості для працевлаштування у позивача було направлено 11 інвалідів, з яких: 3 особи працевлаштовано, 8 осіб відмовились від такого працевлаштування. 3 особи-інваліда відповідач працевлаштував самостійно (т. 1, а.с. 203-276). Доказів, які б свідчили про те, що відповідач відмовив у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до відповідача або які були направлені центром зайнятості, позивачем не надано.

Отже, враховуючи, що відповідач у 2016 році вживав усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та безпосередньо їх працевлаштування, суд вважає, що відповідач виконав обов'язок зі створення робочих місць для інвалідів та працевлаштування таких осіб. Відтак, на переконання суду, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 588 820,96 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Позивач не надав достатніх та переконливих доказів і мотивів, за наявності яких суд мав би право відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.04.2013 по справі № 21-81а13. У свою чергу, відповідачем надано суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим, а відтак, у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163, 244-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 588 820,96 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Прудивус