Справа № 640/957/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 р.Справа № 640/957/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2017 по справі № 640/957/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2017 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі -відповідач, Шевченківське ОУПФУ).

Визнано неправомірними дії відповідача щодо неприйняття рішення за зверненням ОСОБА_1 про перерахування грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 %.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахування розміру щомісячного грошового утримання позивачу з 01.10.2016 в розмірі 90 % і здійснити нарахування та виплату різниці призначеного грошового утримання з 01.10.2016 до набрання законної сили даним рішенням суду.

Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь ОСОБА_1

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2017 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, посилаючись наст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-УШ (далі - Закон № 1402-УШ), чинного на час виникнення у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (30.09.2016), зазначив, що вказаним Законом не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи в органах прокуратури, а тому управлінням правомірно було призначено щомісячне довічне грошове утримання позивачу у розмірі 80% суддівської винагороди.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися судом належним чином.

На адресу суду повернулася судова повістка позивачу з відміткою поштового відділення про причини повернення: "за закінченням терміну зберігання".

З урахуванням положень ч. 11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повістка позивачу вважається такою, що вручена належним чином.

Відповідно ч. 4 ст. 196 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду судді на підставі Указу Президента України №163/2002 від 21.02.2002 .

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VШ позивача звільнено з посади судді у зв'язку виходом у відставку.

Згідно наказу голови Київського районного суду м. Харкова позивача відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням у відставку з 30.09.2016.

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 № 08-33/55/2016, виданого Київським районним судом м. Харкова усього стаж роботи станом на 30.09.2016 становить 36 років 3 місяці 20 днів ( а.с. 31).

На підставі особистої заяви позивача від 30.09.2016 та додатково наданих документів, УПФУ в Жовтневому р-ні м. Харкова ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 80%, враховуючи 14 років 06 місяців 10 днів роботи на посаді судді з 21.03.2002 по 30.09.2016.

Судовим розглядом встановлено, що до призначення на посаду судді позивач з 30.06.1981 до 24.10.2001, тобто протягом 20 років 3 місяців 24 днів, працював в органах прокуратури Харківської області на різних прокурорських посадах, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1.(а.с. 10-11)

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 02.11.2016 про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, відповідно до наявного у стажу роботи на посаді судді, з урахуванням стажу роботи в органах прокуратури.

Згідно відповіді відповідача № 152 від 09.11.2016, позивача було повідомлено про направлення відповідного запиту до управління Пенсійного фонду Харківської обл. щодо роз'яснення про право на зарахування до стажу судді, який надає право на призначення грошового забезпечення, часу роботи в органах прокуратури та призначення грошового забезпечення в розмірі 90%.

На повторне звернення позивача від 02.12.2016 відповідачем надано відповідь № 162/д-10/21 від 12.12.2016, якою повідомлено про направлення запиту до Пенсійного фонду України для отримання відповідного роз'яснення.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Фактичною підставою звернення позивача з даним адміністративним позовом стало не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи в органах прокуратури Харківської області з 30.06.1981 по 24.10.2001.

Станом на дату відрахування позивача зі штату Київського районного суду м. Харкова - 30.09.2016, набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VШ від 02.06.2016, на підставі якого відповідачем проведено призначення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1

У відповідності до п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIIІ від 02.06.2016 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З урахуванням наведеного, вказаною нормою передбачено можливість збільшення грошового утримання судді на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Як вбачається з письмових доказів у справі, відповідачем зараховано до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, лише стаж роботи ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді.

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі послався на ч.2 п.25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" та ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-УШ.

Так, положеннями ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-УШ) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що станом на час призначення позивача на посаду судді правовідносини щодо набуття стажу, який дає право на вихід судді у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХП "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Положеннями абз. 2 ч. 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З огляду на зазначене вище, наведеними нормами, чинними на час призначення позивача на посаду судді, було закріплено право на врахування періоду роботи на прокурорсько-слідчих посадах до стажу роботи на посаді судді.

В подальшому 07.07.2010 було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ, відповідно до ч.І ст.131 якого (в редакції, чинній до 28.03.2015) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічні положення містить ст. 135 цього Закону в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд ", чинній з 28.03.2015.

Водночас, згідно з п.И Перехідних положень Закону № 2453-УІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для виключення зі стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на вихід у відставку та впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи позивача на прокурорських посадах в органах прокурори.

Даний висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06.07.2016 по справі № П/800/426/14, яка в силу ч. 1 ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи позивача в органах прокуратури з огляду на наступне.

Згідно з п. 7, 8, 11 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", незалежність судді забезпечується, зокрема, окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; правом судді на відставку.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у рішеннях Конституційного Суду України ( від 03.06.2013 № З-рп/2013, від 22.05.2008 № Ю-рп/2008, від 11.10.2005 №8-рп/2005).

Зокрема, в абз. З п. 4, абз. 2, 3 п. 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11.10.2005 N 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що "<...> конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

З урахуванням вищевикладеного, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності".

Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 зокрема зазначив, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

За час роботи позивача суддею протягом періоду з 21.03.2002 по 30.09.2016, діяли правові норми, які гарантували зарахування до стажу роботи суддею часу роботи на прокурорсько-слідчих посадах.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що згідно з нормами законодавства, чинними на час роботи позивача, останній набув права на врахування до стажу роботи на посаді судді періоду на прокурорських посадах прокуратури, що підтверджується і постановою ВРУ № 1600-VIII від 22.09.2016 "Про звільнення суддів", колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Законом України "Про вищу раду правосуддя", що набрав чинності 05.01.2017, внесені зміни у п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року по справі № 640/957/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді С.В. Дюкарєва О.А. Спаскін
Повний текст ухвали виготовлений 10.07.2017