Справа № 815/6018/16
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6018/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта Павлова Олексія Дмитровича

представника апелянта Коперсак Миколи Сергійовича

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Комінтернівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Основа" до Комінтернівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення -,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Основа" (далі - ТОВ "Агрофірма Основа", позивач) звернулося до суду з позовом до Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № від 05 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято податковим органом неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки прийняте на підставі помилкових висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Комінтернівська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ТОВ "Агрофірма Основа" зареєстроване 17 серпня 2004 року Березовським міжрайонним управлінням юстиції в Одеській області за номером 0000004 . Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 20 серпня 2004 року за №665, станом на 19 вересня 2016 року перебуває на обліку Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

Позивач займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведенням великої рогатої худоби молочних порід, розведення свиней, допоміжна діяльність у рослинництві, перероблення молока, виробництво масла та сиру, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Відповідач на підставі наказу № 203 від 29 серпня 2016 року провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма Основа" з питань правильності нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам с СФГ "Любава-1" за березень 2016 року.

За результатами перевірки відповідач склав акт перевірки № 365/15-17-14-01- від 19 вересня 2016 року /а.с.15-29/ в якому зафіксовані порушення позивачем вимог ПК України а саме п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. "а" п.198.1 ст.198, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст.198 ПК України, ст.1, п.2 ст.3, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, п.2.1, п.2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 6 412 400,00 грн. за березень 2016 року.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення № від 05 жовтня 2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми по податку на додану вартість у розмірі 6 412 400,00 грн. /а.с.59/

Не погоджуючись з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято неправомірно, оскільки господарські правовідносини між позивачем та СФГ «Любава-1» підтвердженні наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами, а придбаний товар у СФГ "Любава-1" призначений для використання ТОВ "Агрофірма Основа" в оподаткованих операціях власної господарської діяльності.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податковому кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення).

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року та прийняття нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - Податковий кодекс України).

Згідно п. 75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обов'язкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Посилання Податкового органу на порушення позивачем п.44.1, п.44. ст. 44, п.198.1 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення показника від'ємного значення, який зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по рядку 21 Декларації по ПДВ, заниження податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав з СФГ "Любава-1" договір поставки №10/03-16сх, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати покупцеві, в обумовлені договором строки, насіння соняшникове, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити постачальнику його вартість. /а.с.30-32/

Відповідно до специфікації №1 договору поставки №10/03-16сх від 10 березня 2016 року сторони узгодили строки поставки та перелік документів на підтвердження виконання умов договору поставки. Відповідно до п.3 специфікації №1 цими документами є: рахунок фактура, видаткова накладна, податкова накладна, акт прийому передачі - продукції. /а.с.33/

Дослідивши матеріали справи, а саме вищезазначений договір поставки № 10/03-16сх від 10 березня 2016 року, колегією суддів встановлено, що СФГ "Любава-1" поставила позивачу насіння соняшникове у кількості 9 430 мішків на загальну суму 38 474 400,00 грн. у тому числі ПДВ 6 412 400,00 грн.

Реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану позивача повністю підтверджуються первинними та іншими документами наявними в матеріалах справи, а саме: рахунок на оплату №19 від 14 березня 2016 року на суму 38 474 400,00 грн., у тому числі ПДВ 6 412 400,00 грн., видаткова накладна №18 від 14 березня 2016 року на 1 400 мішків на суму 5 712 000,00 грн. у тому числі ПДВ 952 000,00 грн., видаткова накладна № 19 від 15 березня 2016 року на 1 400 мішків на суму 5 712 000,00 грн., у тому числі ПДВ 952 000,00 грн., видаткова накладна №20 від 16 березня 2016 року на 14 000 мішків на суму 5 712 000,00 грн., у тому числі ПДВ 95 2000,00 грн., видаткова накладна №21 від 17 березня 2013 року на 1 400 мішків на суму 5 712 000,00 грн., у тому числі ПДВ 952 000,00 грн., видаткова накладна №22 від 18 березня 2016 року на 1 400 мішків на суму 5 712 000,00 грн., у тому числі ПДВ 952 000,00 грн., видаткова накладна №23 від 21 березня 2016 року на 1 400 мішків на суму 5 712 000,00 грн., у тому числі ПДВ 952 000,00 грн., видаткова накладна №24 від 22 березня 2016 року на 1 030 мішків на суму 4 202 400,00 грн., у тому числі ПДВ 700 400,00 грн. /а.с. 34-40,176/

Окрім того, на поставлений товар СФГ "Любава -1" виписані податкові накладні №52 від 14 березня 2016 року, №53 від 15 березня 2016 року, №54 від 16 березня 2016 року, №55 від 17 березня 2016 року, №56 від 18 березня 2016 року, №57 від 21 березня 2016 року, № 58 від 22 березня 2016 року. /а.с.41-47/

Отримані податкові накладні відображено позивачем в декларації з ПДВ за березень 2016 року, дані накладні виписані особою, яка відповідно до положень ПК України має таке право, податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Доказів анулювання свідоцтва платника ПДВ СФГ "Любава-1" податковим органом в акті перевірки не вказано.

Відповідно до п. 201.8 ст.208 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку у порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Податковий кодекс України для платників податків не передбачає ані обов'язок, ані право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, реєстрації платником податків "податкових взаємовідносин" з бюджетом, ведення податкового обліку, подання, декларацій тощо.

Більш того, придбаний товар був переданий СФГ "Любава-1" для зберігання, відповідно до умов договору зберігання №14/03-2016 від 14 березня 2016 року. /а.с.96-98/

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні товару.

Щодо посилання відповідача на безтоварність господарської операції через недостовірність дати в акті приймання - передачі на відповідальне зберігання від 14 березня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, після надання відповіді на запит податкової з доданими документами позивач виявив помилку в даті складання акту приймання - передачі придбаного товару на відповідальне зберігання. /а.с.99/

В зв'язку з цим 14 вересня 2016 року ТОВ "Агрофірма Основа" звернулась до СФГ "Любава -1" з листом №14/09-2016 в якому просило СФГ "Любава-1" підтвердити дату складання акту приймання - передачі на відповідальне зберігання насіння соняшника в кількості 9 430 мішків прийнятого на підставі договору відповідального зберігання №14/03-2016. /а.с.95/

19 вересня 2016 року у відповідь на зазначений запит СФГ "Любава-1" надіслала на адресу позивача лист за №32 в якому повідомила, що відповідно до договору відповідального зберігання №14/03-2016 від 14 березня 2016 року та первинних бухгалтерських документів наявних у СФГ "Любава-1" по цій господарській операції, товар прийнятий СФГ "Любава-1" на відповідальне зберігання 22 березня 2016 року в кількості 9 430 мішків насіння соняшника Піонер. На підтвердження зазначеного СФГ "Любава-1" до листа додало належним чином завірені копії первинних документів а саме: акт прийому - передачі на відповідальне зберігання від 22 березня 2016 року та акт про оприбуткування до складу прийнятого на зберігання товару. /а.с.92, 94/

Після отримання вищевказаного листа від СФГ "Любава-1" позивач склав бухгалтерську довідку №1 від 19 вересня 2016 року про правильну дату акту приймання - передачі. /а.с.93/

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що розрахунки між сторонами проводилась у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок СФГ "Любава-1", що підтверджується банківськими виписками. /а.с.142/ Отриманий товар оприбуткований ТОВ "Агрофірма Основа" для подальшого його використання у власній господарській діяльності, а саме придбане насіння соняшника позивач частково реалізував контрагентам, товар який не був реалізований продовжує зберігатись на відповідальному зберіганні відповідно до умов вищезазначеного договору відповідального зберігання.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач з його контрагентом провели інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які були передані товариству на відповідальне зберігання за договором № 14/03-2016 від 14 березня 2016 року, в результаті якої, 04 жовтня 2016 року, складено та підписано інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей прийнятих на відповідальне зберігання, та встановлено, що залишок насіння соняшника PR64А90, станом на 30 вересня 2016 року, складає 8 954 мішків, на загальну суму 36 532 320,00 грн. /а.с.139/

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з постачання товару спростовуються матеріалами справи, що було правильно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення).

Згідно п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Відповідно до приписів п.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахування вказаних норм законодавства, колегія судді зазначає, що обов'язковою умовою для визнання та врахування витрат при обчисленні об'єкта оподаткування є здійснення цих витрат в межах провадження господарської діяльності та підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у цінні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум податку на додану вартість за такими накладними.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій між позивачем та Контрагентом СФГ "Любава-1" є недоведеною, оскільки дані правовідносини мали реальний зміст та підтверджуються первинними документами.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу в акті перевірки на відсутність реальності проведення господарських операцій з поставки насіння соняшникового від СФГ "Любава-1", у зв'язку із неможливістю встановити виробника реалізованого товару та визначити ланцюг постачання товару від виробника до кінцевого споживача, виходячи з наступного.

Відсутність необхідних документів у податкового органу не свідчить про порушення позивачем податкового законодавства, більш того, на думку колегії суддів, вказані обставини не впливають на формування сум податкових зобов'язань, оскільки при придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що акт перевірки не містить жодного посилання податкового органу на те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства, таким чином, на думку колегії суддів, висновок акту перевірки про безтоварність операції є помилковим, оскільки не підтверджений жодним доказом.

Більш того, колегія суддів зазначає, що під час здійснення перевірки відповідач залишив поза увагою той факт, що придбаний товар за договором поставки № 10/03-16сх від 10 березня 2016 року знаходився на відповідальному зберіганні у СФГ "Любава-1" і залишки насіння соняшника, на момент закінчення позапланової невиїзної перевірки, складають 8 954 мішки на загальну суму 36 532 320,00 грн., при цьому частину насіння соняшника, на підставі договору поставки №29/04-2016 від 29 квітня 2016 року /а.с.108-111, 116-118/ та на підставі договору поставки 01/07-16сх від 01 липня 2016 року, реалізовано ПП "Хлібопродукт" за видатковими та товарно-транспортними накладними. Дані господарські операції були відображені в податковому та бухгалтерському обліку ТОВ "Агрофірма Основа" та вплинули на формування податкових зобов'язань позивача, /а.с.112-113,115,121-125/ а також в декларації з ПДВ за квітень та липень 2016 року, декларації були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень. /а.с.127-138/

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ТОВ "Агрофірма Основа" шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № від 05 жовтня 2016 року.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись, ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комінтернівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 липня 2017 року.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шляхтицький О.І.

Суддя: Семенюк Г.В.