Справа № 607/10860/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6527/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря Федчук М.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Бакальця І.Г.,
представника відповідача Боберського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2) про визнання протиправним рішення та зобов`язання відповідача 1 призначити одноразову грошову допомогу, пов`язану з настанням інвалідності під час проходження служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та зобов`язати провести виплату зазначеної допомоги.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом № 43 від 03.06.2016 року, затвердженим 11.06.2016 року Міністром оборони України, в частині відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Зобов`язано відповідача 1 призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, пов`язану з настанням інвалідності під час проходження служби, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи. В частині вимог до відповідача 2 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач був звільнений з військової служби зі Збройних Сил Російської Федерації, а відповідно до чинного законодавства військовослужбовці іноземних держав не мають права на отримання одноразової грошової допомоги.
Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.
Представник відповідача Тернопільського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце слухання справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби у Збройних Силах РФ, у зв`язку із визнанням не придатним до військової служби за станом здоров`я (а.с. 37).
Згідно витягу з протоколу № 1789 від 01.07.2014 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, у позивача множинні вогнепальні осколкові поранення голови, шиї, живота (контузія головного мозку 1984 року), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку: «Енцефалопатії ІІ ст. змішаного ґенезу (посттравматична, гіпертонічна, атеросклеротична) в стадії компенсації, з вестибуло-атактичним синдромом, лікворо-венозною дисциркуляцією помірно-вираженою, вертеброгенною залежністю і помірним порушенням функції ЦНС. ГХ ІІ ст., ризик ускладнень помірний. ІХС. Дифузного кардіосклерозу. СН І.ФК І. Гіпертонічної ангіопатії сітківки обох очей », - що підтверджено військово-медичними та військово-обліковими документами. Поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Каліцтво, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с. 9).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0336203 позивачу, з 24.07.2014 року, встановлено другу групу інвалідності довічно, поранення (контузія) та захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 11).
Позивач звертався до відповідача 2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, проте йому було відмовлено в призначенні такої допомоги як особі, звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 02.12.1994 року, а 24.07.2014 року визнаній в Україні інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн (а.с. 8, 36).
Статтею 1 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Протоколом до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року встановлено, що на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Як свідчать матеріали справи, рішенням центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, шиї, живота (контузія головного мозку у 1984 році) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Відповідно до п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. постановою КМ України від 25.12.2013 № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворюванням, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону № 2011 та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, незважаючи на те, що позивач був звільнений з військової служби у 1994 році в Російській Федерації, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.
Позивач є громадянином України та проживає на території України з 1995 року, а тому має право, гарантоване Законом № 2011 на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, внаслідок поранення, контузії головного мозку та захворювань, які пов`язані із виконанням військового обов`язку у країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року у справі № 607/10860/16-а без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення а може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повний текст ухвали виготовлено 12 липня 2017 року.