Справа № 814/1534/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1534/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Градовського Ю.М.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта - Афанасьєвої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокуратури Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Миколаївської області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася з позовом до прокуратури Миколаївської області (далі-відповідач), в якому просила змінити формулювання підстави звільнення у наказі прокурора Миколаївської області від 03.08.2015 р. №1038ц, доповнивши після слів «Про прокуратуру», словами «та на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію». Також позивач просила визнати протиправними дії відповідача в частині відмови виплати грошової допомоги відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором та стягнути з відповідача на її користь зазначену грошову допомогу в сумі 220 819,41 грн. без сплати податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправних дій з боку прокуратури Миколаївської області позивач позбавлена права на отримання допомоги, передбаченої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинною на момент призначення пенсії.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії прокуратури Миколаївської області в частині відмови виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу та стягнуто на користь ОСОБА_2 з прокуратури Миколаївської області грошову допомогу в сумі 220 819,41 грн. без сплати податків. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, прокуратура Миколаївської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині задоволених вимог - скасувати та винести нову про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_2, проходила службу в органах прокуратури з 03.11.1993 року по 03.08.2015 року (21 рік).

У 2006 році позивачці було призначено пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції до 01.04.2014 року.

Наказом прокуратури Миколаївської області від 03.08.2015 року № 1038ц ОСОБА_2 звільнена з 03.07.2015 року з посади начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Миколаївської області та з органів прокуратури Миколаївської області у зв'язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням, згідно п. 2 ч. 2 ст. 41, п.7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 13).

15.06.2016 року позивач звернулась до прокуратури Миколаївської області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором.

Відповідач листом від 04.07.2016 року № 18-56 вих-16 відмовив позивачці у нарахуванні та виплаті грошової допомоги із посиланням на те, що чинним Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року виплата грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію не передбачена (а.с.16).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки пенсія була їй призначена у 2006 році. Разом з цим, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо внесення до трудової книжки змін в частині формулювання підстав звільнення.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача та стягнення з прокуратури Миколаївської області на користь ОСОБА_2 грошової допомоги, виходячи з наступного.

Так, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, в редакції на момент звільнення позивачки з органів прокуратури, а саме станом на 03.08.2015року, визначала пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих.

В свою чергу, станом на момент звернення позивачки за отриманням допомоги у зв'язку із виходом на пенсію, пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Водночас, ані положеннями Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, чинного на момент звільнення позивачки з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років, ані положеннями Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», не передбачено право прокурорів на отримання грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років.

Посилання позивача на набуття нею права на отримання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року у зв'язку із призначенням їй пенсії за вислугою років у 2006 році та відповідно на наявність у неї права на виплату такої допомоги за поданою нею заявою у червні 2016 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на викладене.

Так, згідно із частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до частини 16 статті 50-1 вказаного Закону, у наведеній редакції, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є право на нарахування грошової допомоги працівнику органів прокуратури, а тому колегія суддів при вирішенні даного спору враховує правову позицію Верховного суду України, висловлену у постановах від 28 квітня 2015 року (справа 21-87а15) та від 18 вересня 2007 року (справа 21-857во06), відповідно до якої обов'язковою умовою виплати грошової допомоги працівникам органів прокуратури є вихід на пенсію за вислугу років.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в контексті положень ст. 38 Кодексу законів про працю України, вихід на пенсію зумовлений розірванням трудового договору та передбачає саме звільнення з органів прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, після призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року вона з органів прокуратури України не звільнилась та продовжувала працювати до 03.08.2015 року.

Таким чином, факт призначення позивачці пенсії без звільнення з роботи не може визнаватися як вихід на пенсію в контексті положень ст. 38 КЗпП України та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, а тому днем виходу позивачки на пенсію є день її звільнення з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років - 03.08.2015 року.

Разом з цим, враховуючи, що як станом на 03.08.2015 року - час звільнення позивачки з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, а так само на момент звернення позивача за виплатою такої допомоги, норма щодо виплати грошової допомоги була виключена, тобто не діяла, колегія суддів вважає, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, яка була чинною на час призначення позивачу пенсії.

Аналогічний правовий висновок містить і постанова Верховного Суду України від 17 травня 2016 року у справі № 21-569а16.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що прокуратурою Миколаївської області, так само як і позивачем, ОСОБА_2, постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про внесення до трудової книжки змін в частині формулювання підстав звільнення не була оскаржена, колегія суддів вказану постанову в цій частині залишає без змін.

Оскільки суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокуратури Миколаївської області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині визнання протиправними дії прокуратури Миколаївської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги та стягнення на користь ОСОБА_2 з прокуратури Миколаївської області грошової допомоги в сумі 220 819,41 грн. без сплати податків - скасувати.

Прийняти в зазначеній частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: