Справа № 751/445/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/445/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ченцова С.М. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №3 БУПП у м. Чернігові ДПП Демченка Вячеслава Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № З БУПП в м. Чернігові ДПП Демченка В.В., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить: визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом; скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 664387 від 17.12.2016 року щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді 425 грн.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.12.2016 року інспектором роти № З БУПП в м. Чернігів ДПП Демченком В.В. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 664387, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 17.12.2016 року о 17 год. 45 хв. в м. Чернігові по вул. Любецька, 26, водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, проїхав на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3.Є ПДР.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому проси суд скасувати на кладене на нього адміністративне стягнення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, вина позивача в порушенні Правил дорожнього руху була доведена, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, винесена інспектором роти № З БУПП в м. Чернігів ДПП ґрунтується на вимогах закону, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху (далі - Правил) регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до абз.1 п. 8.7 Правил встановлено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Пунктом 8.7.3. п.п. «е» Правил передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Вказана норма Правил дорожнього руху безальтернативно забороняє рух транспортних засобів за наявності відповідного сигналу світлофора.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 ст. 122, ст. 126 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, інспектором в рядку «місце скоєння правопорушення» вказано: «м. Чернігів по вул.. Любецька, 26», а в рядку «місце розгляду справи» вказано: «м. Чернігів вул.. Любецька».

З огляду на викладене, колегія суддів спростовує твердження позивача, що оскаржувана постанова складена інспектором не за місцем скоєння правопорушення, оскільки дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення відповідають вимогам Закону, що підтверджується записами в постанові у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 664387.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання колегії суддів, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач виконав свій обов'язок і надав суду належні і допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення доводиться, зокрема, матеріалами відео фіксації, наданими відповідачем до суду першої інстанції, на якому чітко видно, що транспортний засіб «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на забороняючий сигнал світлофора (на червоний).

Колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на те, що за кермом транспортного засобу, під час перетинання пішохідного переходу, сиділа інша особа, а після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 помінявся з водієм місцями та пересів за кермо, оскільки такі посилання не підтверджені жодними фактичними доказами.

Крім того варто зазначити, що свої дії, зокрема щодо зміни водія з позивачем в салоні автомобіля, позивач пояснює тим, що водію, начебто, стало погано. Однак, колегії суддів не зрозуміло, чому такі дії вичинялись в салоні автомобіля, та були здійснені одразу після того, як патрульними було ввімкнуто світлові маячки.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, відповідачем, при винесенні постанови (серія ПС2 № 664387) про накладення штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Крім того варто зазначити, що в апеляційній скарзі, скаржник, як на підставу для задоволення позовних вимог вказує на те, що інспектором під час складання оскаржуваної постанови було вказано на порушення позивачем «ПДР України», однак на переконання апелянта, такого нормативного акту як «ПДР України» не існує, а отже його було притягнуто до відповідальності на підставі неіснуючого нормативного акту.

Колегія суддів не бере до уваги таке посилання та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ПДР- це загально прийнята абревіатура словосполучення «Правила дорожнього руху». Відповідно до п. 1.1. загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Таким чином, посилання інспектора в оскаржуваній постанові на ПДР України є цілком зрозумілим, та не дають підстав для висновків про протиправність даної постанови.

Посилання скаржника на допущену судом першої інстанції в судовому рішенні описку, в частині проїзду «проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора» а не «проїзд пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофора» також не беруться судом до уваги, оскільки вказана помилка не спростовує саме порушення позивачем правил ПДР України та не звільняє від відповідальності.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.