Справа № 816/347/17
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/347/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.05.2016 №32814-1702.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність нарахування йому Лубенською ОДПІ земельного податку з фізичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення від 24.05.2016 №32814-1702 в сумі 37354,10 грн, оскільки відповідно до інформації Управління Держегокадастру у Лубенському районі Полтавської області він не є ані власником, ані користувачем земельних ділянок. Наполягає на тому, що він не має жодного відношення до земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, будь які відомості щодо реєстрації за ним права користування вказаною земельною ділянкою у Державному реєстрі відсутні.

Позивач та його представник в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов від 20.03.2017 №92.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 24.05.2013 згідно договору купівлі-продажу будівель та споруд ВТЕ №537988 ОСОБА_1 придбав у власність у ПП "Віка-плюс" за 213062,00 грн будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, та скаладються з: адмін. копуса з підвалом, А-2, 901,6 кв.м.; гаража-склада, Б, 593,1 кв.м.; гаража, В, 257,0 кв.м.; вбиральні, Г, складу ГСМ (погріб), Д, складу ГСМ (погріб), Е, пилорами, Ж, 164,9 кв.м.; виробничого цеху, З, 1487,8 кв.м.; трансформаторної, К, ворот, №1,2, огорожі, №3,4 (а.с. 19-20).

Договір купівлі-продажу будівель та споруд від 24.05.2013 ВТЕ №537988 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №459.

Право власності ОСОБА_1 на будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.05.2013, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2553759 (а.с. 21).

Листом від 02.11.2015 №5-1602-0.5-3952/2-15 Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області повідомило контролюючий орган, що вартість 1 м2 земель промисловості, розташованих за адресою: 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, в 2015 році становив 145,91 грн. (а.с. 51).

26.05.2016 Лубенська ОДПІ складено податкове повідомлення-рішення №32814-1702, згідно якого ОСОБА_1 нараховано суму податкового зобовязання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 37354,10 грн.

В цей же день ОСОБА_1І отримано корінець податкового повідомлення-рішення №32814-1702 із зазначенням дати 24.05.2016 (а.с. 8).

Не погодившись з правомірністю нарахування грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення спірного ППР, далі - ПК України) платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша 1 статті 79 Земельного кодексу України /далі - ЗК України/).

Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням акта винесення меж земельної ділянки в натуру та закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі) (Науково-практичний коментар до статті 270 ПК України).

Згідно з підпунктами 287.1, 287.6 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).

Отже, пункт 287.1 статті 287 ПК України передбачає, що земельний податок сплачується з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Звідси випливає, що якщо право власності або користування земельної ділянкою відсутнє (не виникало), то податок сплачуватися не повинен.

Згідно частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Стаття 93 ЗК України право оренди земельної ділянки визначає як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 ЗК України).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VІ (далі Закон №3613-VІ) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 20 вказаного Закону №3613-VІ відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Отже, з наведеного слідує, що зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб може виникати лише у тих осіб, як і є власниками земельних ділянок або які користуються земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є власником будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, та скаладються з: адмін. копуса з підвалом, А-2, 901,6 кв.м.; гаража-склада, Б, 593,1 кв.м.; гаража, В, 257,0 кв.м.; вбиральні, Г, складу ГСМ (погріб), Д, складу ГСМ (погріб), Е, пилорами, Ж, 164,9 кв.м.; виробничого цеху, З, 1487,8 кв.м.; трансформаторної, К, ворот, №1,2, огорожі, №3,4. Право власності ОСОБА_1 на вказані будівлі та споруди зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 24.05.2013, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2553759, що підтверджується наявним у справі витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21).

При цьому, ОСОБА_1, як фізична особа - власник будівель та споруд за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, право власності чи користування земельною ділянкою під вказаними будівлями та спорудами, належними йому на праві власності, у встановленому законодавством порядку не реєстрував.

З наявного у матеріалах справи листа-відповіді Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області від 12.12.2016 №167682-16 на звернення ОСОБА_1 слідує, що згідно з реєстром других примірників державних актів на право власності на землю та договорів оренди, книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі, земельна ділянка за громадянином ОСОБА_1 не зареєстрована (а.с. 9).

Варто також зазначити, що постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2017 року по справі №539/3325/16-а скасовано кадастровий номер :07:038:0001 з державного реєстру (а.с. 7).

Крім того, у своєму листі від 21.06.2017 №19/8/16-18-10-18 Лубенською ОДПІ вказано про те, що документальні підтвердження власності ОСОБА_1 на земельну ділянку відсутні, за основу при нарахуванні земельного податку контролюючим органом було взято договір купівлі-продажу будівель та споруд від 24.05.2013 №459, згідно з яким громадянин ОСОБА_1 придбав у ПП "Віка-Плюс" будівлі та споруди в м. Лубни по вул. В. Барки, 66, які розташовані на земельній ділянці площею 1,5313 га, при цьому, ОСОБА_1 право власності на дану земельну ділянку не оформлялося і договір оренди земельної ділянки з Лубенською міською радою не укладався (а.с. 157).

Суд зауважує, що в ухвалі від 13.07.2014 (справа №К/800/3558/13) Вищий адміністративний суд України висловив позицію з приводу того, що платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності, правом користування), у зв'язку з чим обов'язок особи сплачувати земельний податок виникає з моменту виникнення відповідного права на землю та, відповідно, припиняється з дня фактичного припинення такого права.

В спірному випадку матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що земельна ділянка, на якій розташовані належні ОСОБА_1 будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Василя Барки, буд. 66, є власністю чи орендується останнім у встановленому законодавством порядку.

Також слід відмітити, що згідно з абзацом 2 пункту 286.1 статті 286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру за приписами статті 194 ЗК України є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону №3613-VІ, згідно якої відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема, нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що контролюючим орган до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області направлявся запит від 22.09.2015 №5614/10/16-18-17-02-39 на отримання відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. В. Барки, 66 (а.с. 68).

03.11.2015 на вказаний вище запит контролюючий орган отримав лист-відповідь від 02.11.2015 №5-1602-0.5-3952/2-15, яким Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області повідомило, що відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Лубни вартість 1 м2 земель промисловості, розташованих за адресою: м. Лубни, вул. В. Барки, 66, становить 145,91 грн (а.с. 67).

Як пояснив представник відповідача при здійсненні розрахунку ОСОБА_1 зобовязання по земельному податку з фізичних осіб контролюючий орган виходив з того, що Управлінням Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області землі за адресою: м. Лубни, вул. В. Барки, 66 визначені, як землі промисловості, вартість одного квадратного метру яких становить 145,91 грн, а також з того, що загальна площа таких земель згідно з абзацом 3 пп.1.1 договору купівлі-продажу будівель та споруд від 24.05.2013 №459 становить 1,5313 га.

Поряд з цим, у матеріалах справи містяться укладений між Лубенською міською радою Полтавської області та ПП "Віка-Плюс" договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 05.12.2000 та додаткова угода до вказаного договору, згідно з якими розмір земельної ділянки, що надавалася міською радою підприємству на умовах довгострокової оренди терміном на 10 років для обслуговування приміщень та споруд столярно-теслярського виробництва, розташованих за адресою: м. Лубни вул. Дзержинського (на даний час ОСОБА_5), 66, становить 1,5891 га (а.с. 37-38).

Тобто, розмір земель, зазначений у абзаці 3 пп.1.1 договору купівлі-продажу будівель та споруд від 24.05.2013 №459, укладеному між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ПП "Віка-Плюс", не відповідає розміру земельної ділянки, що надавалася міською радою ПП "Віка-Плюс" на умовах довгострокової оренди терміном на 10 років для обслуговування приміщень та споруд столярно-теслярського виробництва, розташованих за адресою: м. Лубни вул. Дзержинського (на даний час ОСОБА_5), 66, та реалізованих на користь ОСОБА_1 у 2013 році.

В ході судового розгляду справи представником контролюючого органу не заперечувалася та обставина, що при здійсненні розрахунку ОСОБА_1 зобовязання по земельному податку з фізичних осіб Лубенською ОДПІ дійсний розмір земель під належними ОСОБА_1 на праві власності будівлями та спорудами, розташованими за адресою: м. Лубни, вул. Василя Барки, 66, не встановлювався.

У матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази, які б підтверджували дійсний розмір земель під належними ОСОБА_1 на праві власності будівлями та спорудами, розташованими за адресою: м. Лубни, вул. Василя Барки, 66, як і докази того, що вказані будівлі та споруди, та як наслідок, й земля під ними, використовувалися ОСОБА_1 протягом 2016 року.

Резюмуюче викладене, а також враховуючи те, що позивач не є власником та за ним не зареєстровано право оренди земельної ділянки під належними ОСОБА_1 на праві власності будівлями та спорудами, розташованими за адресою: м. Лубни, вул. Василя Барки, 66, з наявністю яких законодавство пов'язує виникнення обов'язку по сплаті земельного податку, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати останнього платником такого податку як землекористувача (власника) земельної ділянки площею 1,5313 га, що в свою чергу виключає можливість нарахування земельного податку.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене суду дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення №32814-1702 про нарахування ОСОБА_1 грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 37354,10 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області №32814-1702 від 24, 26 травня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 37354,10 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 14 липня 2017 року.

Суддя С.О. Удовіченко