Справа № 200/2364/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/2364/16-а
Провадження № 2а/200/185/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» лютого 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Женеску Е.В.

за участю секретаря Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправними дій розпорядників інформації, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до КП «Теплоенерго» ДМР, ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправними дій розпорядників інформації, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що 21.12.2015 року він надіслав до відповідача-2 запит на інформацію, в якому просив надати наступну публічну і відкриту за режимом доступу інформацію, зокрема, копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ДМР (КП «Теплоенерго») на суму 32,5 млн. грн.; суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ДМР (КП «Теплоенерго») на суму 32,5 млн. грн. На запит він отримав відповідь за підписом директора відповідача-1, якою було відмовлено у наданні інформації з посиланням на те, що відповідач не є розпорядником інформації в розумінні статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», і що запитувана інформація не відноситься до публічної. Позивачем 06.01.2016 року було подано ще один запит до відповідача-2 з аналогічним першому запиту змістом. Позивач отримав відповідь від 02.02.2016 року за підписом директора департаменту комунального господарства та капітального будівництва ОСОБА_2 міської ради, якою також відмовлено у наданні інформації стосовно КП «Теплоенерго», з аналогічним посиланням, а також на те, що укладаючи договір, КП виступало як самостійний учасник цивільних правовідносин і що дана інформація жодним чином не стосується використання коштів міського бюджету. Позивач вважає, що відмова відповідачів надати запитувану ним інформацію суперечить вимогам чинного законодавства України, а саме ч.2 ст. 34 Конституції України, ст.ст. 1,3,4,5,6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст.ст.2,3,5,7 Закону України «Про інформацію».

З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати протиправними дії КП «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради, і ОСОБА_2 міської ради, що виявилися у відмові надати публічну інформацію на підставі Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію», а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.; суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн. Зобовязати КП «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради, та ОСОБА_2 міську раду надати позивачу протягом пяти робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду відкриту публічну інформацію, а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.; суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.

Відповідач КП «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що вказана інформація не є такою, яка була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків. КП «Теплоенерго» не належить до субєктів владних повноважень, а також до юридичних осіб, які фінансуються з місцевого бюджету, документи та інформація, яку вимагав позивач, становлять охоронювану законом комерційну таємницю. Крім того, Закон України «Про відкритість використання публічних коштів» передбачає єдиний спосіб оприлюднення інформації на єдиному веб-порталі використанні публічних коштів.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада заперечень на позов не надав.

Згідно з ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 21.12.2015 року ОСОБА_1 Анатолієвич звернувся до ОСОБА_2 міської ради з запитом на публічну інформацію, в якому, серед іншого, просив надати йому копії наступних документів:

- п.3. копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ДМР (КП «Теплоенерго») на суму 32,5 млн. грн.;

- суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді, зазначеній у п.3.

30 грудня 2015 року позивачу була надана відповідь за підписом директора КП «Теплоенерго» ОСОБА_3, якою відмовлено у наданні запитуваної інформації, оскільки вона не є такою, яка була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, КП «Теплоенерго» не належить до субєктів владних повноважень, а також до юридичних осіб, які фінансуються з місцевого бюджету, відтак підприємство відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не належить до розпорядників публічної інформації.

06 січня 2016 року позивач повторно звернувся до ОСОБА_2 міської ради з запитом на публічну інформацію, який був отриманий відповідачем-2 14.01.2016 року.

02 лютого 2016 року ОСОБА_1 надана відповідь за підписом заступника директора департаменту комунального господарства та капітального будівництва ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4, якою розяснено, що КП «Теплоенерго» укладаючи кредитний договір, виступало як самостійний учасник цивільних правовідносин, бюджетних коштів на погашення кредиту не отримувало, отже запитувана інформація не стосується використання коштів міського бюджету.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних,

інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про інформацію" за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про інформацію" інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: 1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту; 2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей; 3) про стан здоров'я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення; 4) про факти порушення прав і свобод людини і громадянина; 5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб; 6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про інформацію" інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначається порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст.1 "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

У відповідності до ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст. 22 "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем було подано запит на отримання інформації, який відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до Статуту, КП «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста ОСОБА_2 та є підконтрольним міській раді. Згідно з п.3.5. Статуту, джерелами формування майна підприємства є, серед іншого, майно, передане підприємству власником; кошти, отримані з міського бюджету на виконання державних або комунальних програм, затверджених міською радою. Відповідно до п.5.11 Статуту, по отриманих підприємством кредитах власник підприємства не несе відповідальності, за винятком випадків прийняття власником на себе відповідних зобовязань.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради відповідно до статті 13 Закону «Про доступ до публічної інформації» підпадає під визначення розпорядників інформації, оскільки є таким, що фінансується з місцевого бюджету, і зобов'язане надати таку інформацію за вимогою.

Крім того, за правилами частини сьомої статті 6 Закону «Про доступ до публічної інформації» обмеженому доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши наявні у справах письмові докази та проаналізувавши чинне законодавство України, яке регламентує правовідносини, що виникли, суд дійшов до висновку, що дії відповідачів вчинені не на підставі Конституції та Законів України, а саме Закону України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 7, 71, 160, 161-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправними дій розпорядників інформації, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради , і ОСОБА_2 міської ради, , що виразилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію на підставі Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію», а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.; суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.

Зобовязати Комунальне підприємство «Теплоенерго» ОСОБА_2 міської ради , і ОСОБА_2 міську раду, , надати ОСОБА_1 протягом пяти робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду відкриту публічну інформацію, а саме: копію договору (з усіма додатками) кредитної угоди № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.; суму штрафних санкцій, сплачених по кредитній угоді № 2293 від 25.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 міською радою, КП «Теплоенерго» на суму 32,5 млн. грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Е.В.Женеску