Справа № 501/303/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 501/303/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Максимович Г.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Іллічівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФУ в Одеській області) щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено пенсію, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні (далі - «інші виплати»);

- зобов'язання провести перерахунок призначеної пенсії з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено пенсію, «інших виплат», з виплатою різниці між розмірами перерахованої та виплаченої пенсії за минулий час з 06 лютого 2016 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при розрахунку його пенсії ГУПФУ в Одеській області протиправно не врахувало фактично отримані ним у складі грошового забезпечення «інші виплати», з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Підставою для такого висновку позивача вважав ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) та абзац 2 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - Постанова № 393).

Постановою Іллічівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії ГУПФУ в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено пенсію, «інших виплат» та зобов'язав провести перерахунок призначеної пенсії, з включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислено пенсію, «інших виплат», з виплатою різниці між розмірами перерахованої та виплаченої пенсії за минулий час з 06 лютого 2016 року.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Одеській області ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, та про прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також клопотання апелянта про розгляд справи за відсутності представника, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 п.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 22 квітня 2014 року звільнений за станом здоров'я. Вислуга років на день звільнення склала 25 років.

Починаючи з 23 квітня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-XII.

При призначенні даної пенсії відповідачем не було включено в її розрахунок інші виплати (грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні).

Дізнавшись про порушення свого права, 06 лютого 2017 року позивач звернувся із заявою до ГУПФУ в Одеській області про перерахунок призначеної пенсії. До даної заяви було додано Довідку про додаткові види грошового забезпечення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII від 02 лютого 2017 року № 7, видану Управлінням МВС України на Одеській залізниці (а.с.12).

У даній довідці зазначено, що в додаткові види грошового забезпечення включаються:

- грошова допомога на оздоровлення;

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань;

- одноразова грошова допомога при звільненні.

Також вказано, що на всі виплати, які включені в довідку, нарахований єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Листом від 17 лютого 2017 року № 150/І-11 ГУПФУ в Одеській області відмовило у врахуванні цих виплат до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія.

В обґрунтування даної відмови суб'єкт владних повноважень послався на ст. 43 Закону № 2262-XII, яка, на його думку, не передбачає врахування вказаних видів грошового забезпечення при обчисленні пенсії (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись висновками Верховного Суду України, виходив із того, що вказані інші виплати є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до Закону № 2262-XII відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому повинні враховуватися при призначенні пенсії.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції відповідає статті 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону № 2262-XII (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Постанови № 393 пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:

- відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.

Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту працівників міліції та членів їх сімей на час звільнення позивача зі служби визначалися Законом України «Про міліцію».

Відповідно до статті 23-1 даного Закону було передбачено, що пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стаття 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача зі служби) передбачала, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07 листопада 2007 року (далі - Постанова 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями осіб (пункт 3 Постанови 1294).

Пунктами 1 і 2 Постанови 1294 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Умови, розмір та порядок виплати особам начальницького складу органів внутрішніх справ грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначені підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1294, а також підпунктами 2.17.1-2.17.4 пункту 2.17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 (в редакції, що була чинною на час звільнення).

Грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам начальницького складу підлягають виплаті у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, та встановлено, що особам начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року (справа №21-70а15), яка, відповідно до абз.2 ст.244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не звернув увагу на тимчасовий характер «інших виплат» та те, що їх розмір не є фіксованим, який залежить від певних обставин суперечать правовій позиції, викладеної у вказаній постанові Верховного Суду України та нормам матеріального права, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у перерахунку та виплаті призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до вимог Закону № 2262-ХІІ з урахуванням «інших виплат» є неправомірною.

Досліджуючи довід апелянта про необхідність застосування судом до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.99 КАС України, колегія суддів вважає, що він не відповідає приписам статті 51 Закону № 2262-ХІІ, а висновок суду першої інстанції з приводу виплати різниці між розмірами перерахованої та виплаченої пенсії за минулий час з 06 лютого 2016 року правильним.

Така правова позиція суду апеляційної інстанції побудована на наступному.

Так, відповідно до статті 51 Закону № 2262-ХІІ при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім'ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Поряд з цим, відповідно до абз. 1, 2 ст.63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

ОСОБА_1 право на підвищення пенсії набув з 23 квітня 2014 року (з моменту її призначення), а звернувся до ГУПФУ в Одеській області в порядку ст. 63 Закону № 2262-ХІІ із додатковим документом щодо перерахунку пенсії (довідка із відомостями щодо «інших виплат») лише 06 лютого 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії в межах 12-місячного терміну з часу звернення за перерахунком пенсії з наданням додаткових документів, в порядку ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, тобто з 06 лютого 2016 року.

ГУПФУ в Одеській області в апеляційній скарзі наполягає на тому, що судом неправомірно з нього стягнуто на користь позивача судові витрати, оскільки Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI звільнив Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору.

Встановлюючи правомірність таких стверджень, колегія суддів звернулася до вимог частини 1 ст.94 КАС України, яка передбачає стягнення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, у випадку задоволення позову, усіх здійснених нею документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі

Таким чином, враховуючи сплату позивачем при поданні позову судового збору в сумі 640,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув дану суму збору з ГУПФУ в Одеській області.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, цим доказам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський