Справа № 826/9711/16
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 липня 2017 року м. Київ К/800/22869/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України в особі Департаменту пенсійного забезпечення, третя особа - управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України в особі Департаменту пенсійного забезпечення, третя особа - управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та бездіяльності Пенсійного фонду України в особі Департаменту пенсійного забезпечення та зобов'язання відповідача довести законні дії управлінню Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про необхідність здійснення позивачу, як працюючому пенсіонеру, перерахунку пенсії за віком за період з 01 березня 2011 року до 01 липня 2014 року відповідно до чинної станом на 01 березня 2011 року статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2010 рік та відшкодування моральної шкоди в розмірі інфляції за 2015 рік, що складає 143,3%.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси та одержує пенсію за віком. При цьому, після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси та зобов'язано відповідача провести позивачу, як працюючому пенсіонеру, перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 11 березня 2009 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік у розмірі 1573 грн 99 коп. Це судове рішення фактично виконане управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси.

З 02 березня 2011 року ОСОБА_1 на підставі його заяви від 01 березня 2011 року переведено на пенсію по інвалідності.

При переведенні на інший вид пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси був застосований показник середньої заробітної плати за 2010 рік, а також збільшено стаж та заробіток пенсіонера.

Водночас, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року скасовано постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 знову звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси здійснити йому перерахунок пенсії за віком з 01 березня 2011 року по 31 липня 2014 року.

Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси про перерахунок пенсії за період з 01 березня 2011 року по 15 червня 2014 року залишено без розгляду з тих підстав, що право на звернення до суду у позивача виникло з 01 березня 2011 року, вказаним правом він не скористався та фактично звернувся до суду з позовом лише 15 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

В той же час, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії. Однак, листами від 25 жовтня 2013 року № 14604/Ш-11, від 18 листопада 2013 року №10422/Ш-/11 та від 30 грудня 2013 року № 17814/Ш-11 Пенсійний фонду України повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсій та про те, що на час звернень йому доцільніше отримувати пенсію за віком у зв'язку з чим позивачеві рекомендовано звернутися до управління Пенсійного фонду України за місцем отримання пенсії з відповідною заявою.

Судові рішення мотивовані тим, що правомірність дій управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси щодо наявності у ОСОБА_1 права на перерахунок пенсії за періоди з 2010 - 2015 років була предметом розгляду в інших судових справах, результатом яких є судові рішення, які набрали законної сили.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України довести законні дії управлінню Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про необхідність здійснення позивачу, як працюючому пенсіонеру, перерахунку пенсії за віком за період з 01 березня 2011 року до 01 липня 2014 року відповідно до чинної станом на 01 березня 2011 року статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2010 рік, суди попередніх інстанцій вважали, що така вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, вимога про зобов'язання відповідача «довести законні дії» не є встановленим способом захисту порушеного права в адміністративному судочинстві.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що законність його позовних вимог підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України в особі Департаменту пенсійного забезпечення, третя особа - управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак