Справа № 802/1845/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1845/16-а

Головуючий у 1-й інстанції:Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

05 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Виростка Альбіна Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

07 листопада 2016 року позивач, ОСОБА_4, звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2016 року № Ф-2102-23 та стягнути судовий збір за рахунок відповідача.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.04.2016 року ОСОБА_4 отримано вимогу про сплату боргу від 03.03.16 року №Ф-21023-23, згідно з якою зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73487,96 грн (а.с. 11).

27 квітня 2016 року позивач направила первинну скаргу до ГУ ДФС у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2016 року №Ф-2102-23.

13 травня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області надіслало рішення про результати розгляду первинної скарги позивачу, у якому повідомлено про відсутність підстав для задоволення скарги (а.с. 12-15).

Вважаючи, що рішення про результати розгляду первинної скарги від 13.05.16 року є протиправним, позивач звернулася із скаргою до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Голови ДФС України Насіровим Р.М. від 14.06.16 року, рішення від 13 травня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області залишено без змін, скаргу ОСОБА_4 від 26.05.16 року без задоволення (а.с. 16-17).

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення податкової вимоги відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки, на думку суду першої інстанції, застосування штрафних санкцій у зв"язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов"язань слід застососувати лише до суми котра рахується податковим боргом на кінець звітного періоду, а відповідачем застосовано штрафні санкції на загальну суму податкового зобов'язання, тоді як відповідні санкції мали б бути застосовані виключно на суму недоплаченої суми єдиного внеску, при цьому судом проаналізовано період 2013-2015 років.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною першою ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Статтею 25 Закону № 2464 регламентовані заходи впливу та стягнення за порушення вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону № 2464 вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Грошове зобов'язання платника податків відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції досліджено податкові декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_4 за 2013-2015 роки та встановлено наявність сплати єдиного соціального внеску згідно вказаних декларацій, що підтверджується матеріалами справи. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність заборгованості в тому розмірі, який зазначений в вимозі та у зв"язку з цим наявності підстав для скасування вимоги про сплату боргу №Ф-21023-23 від 03.03.2016 року.

Про те, колегія суддів зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що 11.07.2015 року в інтегрованій картці платника проведено узгоджену суму донарахування єдиного внеску 65322,37грн .

У зв'язку з чим, ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року та 21.06.2017 року відповідно до вимог ст.ст. 69, 70, 195 КАС України зобов'язано відповідача надати акт перевірки №107/17-НОМЕР_1 від 10.06.2015 року, докази направлення позивачу вказаного акта, податкові повідомлення рішення, на які він посилався у своїх поясненнях та відомості щодо відображення в інтегрованій картці платника податків суми боргу.

На виконання вимог ухвали відповідачем до суду надано акт перевірки №107/17-НОМЕР_1 від 10.06.2015 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 від 16.06.2015 року та копію відомостей інтегрованої картки платника податків.

При досліджені вказаних документів судом встановлено, що з 02.06.2015 року по 03.06.2015 року на підставі наказу Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт №107/17-НОМЕР_1 від 10.06.2015 року, згідно якого встановлено, зокрема, порушення абз. 1 п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 65 322,37 грн.. в тому числі за 2012 рік на суму 39 827,45 грн., за 2013 рік на суму 19 968,43 грн., за 2014 рік на суму 5 526, 49 грн.

Крім того, на підставі вказаного акту Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий дохід) в розмірі 315688,85 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення № від 25.05.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов"язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем 49163,39 грн. за штрафними санкціями 12290,85грн. № від 26.06.2015 року.

Акт перевірки №107/17-НОМЕР_1 від 10.06.2015 року та податкове повідомлення-рішення згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які витребувані судом та досліджені в ході розгляду справи, направлені позивачу відповідно 16.06.2015 року та 26.06.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти отримання акта перевірки, податкових повідомлень-рішень та ознайомлення позивача з вказаними документами, обґрунтовуючи вказане тим, що згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вказані документи отримані не особисто ОСОБА_4, а іншими особами, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати поштове відправлення отриманим.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків, який визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ вказаного Порядку, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що при направленні акта перевірки та податкових повідомлень-рішень на адресу позивача, відповідачем вчинено дії відповідно до вимог чинного законодавства та вказані документи вважаються врученими позивачу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказане податкове повідомлення рішення є чинним та позивачем не оскаржувалось.

Судом першої інстанції досліджено сплату єдиного соціального внеску позивачем за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року по поданим ним деклараціях, проте не досліджено обставини виникнення боргу по інтегрованій картці.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_4 станом на 31.12.2015 року сума недоїмки складала 68 919,89 грн., тоді як вже станом на 29.02.2016 року сума недоїмки складає 73 487,96 грн. у зв'язку з чим 03.03.16 року Калинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області прийнято вимогу про сплату боргу №Ф-21023-23 від 03.03.2016 року, згідно з якою зобов'язано позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 73487,96 грн (а.с. 11).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (для платника - фізичної особи).

Згідно акту перевірки №107/17/-НОМЕР_1 від 10.06.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року здійснювала на загальних засадах шляхом сплати податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, єдиного внеску фізичної особи-підприємця.

В п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4(крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) ч.1 ст.4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманої від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб-підприємців.

Як зазначалось вище податковим органом під час перевірки було встановлено заниження позивачем оподатковуваного доходу та винесено податкове повідомлення-рішення, яке є чинним та не оскаржене.

Вказані результати перевірки вплинули на суму єдиного внеску на загальнообов"язкове соціальне страхування, були внесені в інтегровану картку платника, на підставі якої винесено спірну вимогу.

Станом на момент винесення відповідачем вимоги №Ф-21023-23 від 03.03.2016 року сума боргу ОСОБА_4 не погашена.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідачем надано докази на підтвердження наявності у позивача боргу, у зв'язку з чим вимога про сплату боргу №Ф-21023-23 від 03.03.2016 року при наявності чинного податкового повідомлення-рішення винесена відповідно до норм чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на момент прийняття Калинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області вимоги про сплату боргу №Ф-21023-23 від 03.03.2016 року підтверджено наявність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року скасувати.

Винести нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 липня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.