Справа № 405/7555/14-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2017 р. м. Київ К/800/31476/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Приватного підприємства «Вагран»

на постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 листопада 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 рокуу справі № 405/7555/14-а

за позовом Приватного підприємства «Вагран»

до Кіровоградської міської ради,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчий комітет Кіровоградської міської ради,

про скасування рішення,

встановив:

Приватне підприємство «Вагран» звернулось до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської міської ради (далі - Рада), в якому просило скасувати рішення Кіровоградської міської ради від 29 липня 2014 року № 3273 «Про скасування рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 02.08.2011 року № 728 «Про встановлення приватному підприємству «Вагран» тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час прийняття рішення по суті спору неповно з'ясували обставини справи та надали їм неправильну юридичну оцінку. Зокрема, суди безпідставно не взяли до уваги та жодним чином не спростували надані ПП «Вагран» докази розрахунку та розміру тарифу, серед яких протоколи громадських слухань, розрахунок розміру накладних витрат, розрахунок витрат на оплату заробітної плати тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що 29 липня 2014 року Рада прийняла рішення № 3273, яким скасувала рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 02 серпня 2011 року № 728 «Про встановлення Приватному підприємству «Вагран» тарифу на послугу з утримання гуртожитку та прибудинкової території».

Позивач, вважаючи рішення Ради № 3273 незаконним, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що під час подання розрахунку витрат на виробництво послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою просп. Університетський, 21 на розгляд виконавчому комітету Кіровоградської міської ради ПП «Вагран» не надало належних доказів на підтвердження того, що поданий розрахунок та розмір такого тарифу є не нижчим від витрат, яких зазнав виконавець на їх виробництво, а матеріали справи зворотного не містять.

Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради при затвердженні поданого ПП «Вагран» розрахунку не перевірено вищевказані обставини та фактично затверджено розмір тарифу без належного його економічного обгрунтовання ПП «Ваграном» в частині здійснених виконавцем послуг витрат на виробництво таких послуг та прийнято рішення про встановлення тарифу на послуги з утримання гуртожитку приватному підприємству, а не погодження цього тарифу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради щодо ПП «Вагран» було прийняте всупереч ст. ст. 28, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Суд касаційної інстанції не може погодитись з таким висновком судів у повній мірі та вважає його передчасним, у зв'язку з наступним.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 26, ч. 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що правомірність рішення Ради № 3273 залежить від встановлення правомірності прийняття рішення виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради від 02 серпня 2011 року № 728, оскільки Рада наділена повноваженнями скасовувати неправомірний акт власного виконавчого органу, який суперечить законодавству.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, серед іншого керувався положеннями п.п. 2 п. «а» ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з приписами якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Виходячи зі змісту вказаної норми, суди констатували про те, що Виконком прийняв рішення про встановлення тарифу на послуги з утримання гуртожитку приватному підприємству, а не погодив такий тариф.

Проте суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що викладена редакція була змінена Законом України від 09 липня 2010 року № 2479-VI «Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України» (набрав чинності 22 липня 2010 року).

Тобто на час прийняття рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 02 серпня 2011 року № 728 діяла редакція п.п. 2 п. «а» ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України), транспортні та інші послуги.

Отже, станом на серпень 2011 року до відання Виконкому належало саме встановлення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а не їх затвердження, чого безпідставно не врахували суди попередніх інстанцій.

При цьому, положеннями ст. 28 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги», на порушення якої під час прийняття рішення Виконкомом у своїх рішеннях посилались суди, урегульовано порядок проведення конкурсу при укладанні договорів на надання житлово-комунальних послуг. Тобто вказана норма взагалі не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Порядок № 529).

Відповідно до п. 2 Порядку № 529 тарифи (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатком (далі - типовий перелік).

Виконавець доводить розрахунок тарифів до відома власників житлових будинків (гуртожитків), власників квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) та інших споживачів послуг шляхом проведення щодо кожного будинку громадських слухань.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Нормативні витрати з надання послуг для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховуються згідно з цим Порядком. Вартість послуг у розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку (п.п. 3, 4 Порядку № 529).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України постанова складається з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Всупереч викладеним вимогам КАС України, суд першої інстанції, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, жодним чином не дослідив, не надав відповідну правову оцінку доказам ПП ««Вагран» щодо розрахунку та розміру тарифу, не зазначив мотивів не врахування цих доказів.

Крім того, ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, у цій справі саме Рада як суб'єкт владних повноважень зобов'язана надати докази та довести, що рішення Виконкому від 02 серпня 2011 року № 728 було прийнято всупереч вимогам чинного на той час законодавства, зокрема без подання виконавцем (позивачем) відповідних розрахунків витрат з надання відповідних послуг, тобто таке рішення виконавчого органу суперечить законам і підлягає скасуванню.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно надати оцінку спірним діям та рішенню відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 225, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Вагран» задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: