Справа № 826/24834/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Парінов А.Б.
судді Київського апеляційного адміністративного суду Грибан І.О.
06 липня 2017 року м. Київ
В даній справі судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та позивачами укладено наступні договори:
Відповідно до пункту 1.10 договорів банківського вкладу передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку.
В доповнення до вказаних договорів банківського вкладу укладено відповідні додаткові угоди, згідно яких сторони домовились викласти пункт 1.8 договорів у наступній редакції: " 1.8. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого у банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку у день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються."
Позивачів не включено до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами у банку за рахунок Фонду.
Позивачі звернулися в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просили:
2) зобов'язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про позивачів до повного переліку вкладників публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням суми відшкодування;
3) зобов'язати Фонд включити дані про позивачів до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачі подали апеляційні скарги, в яких, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи Уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності Договору банківського вкладу (депозиту) є необґрунтованими.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року скасовано в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити інформацію про ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.
В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.
Відповідно до ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, усі питання, що виникають при судовому розгляді адміністративної справи колегією суддів, вирішуються більшістю голосів суддів; при прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім; суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
Не погоджуючись із правовою позицією, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року в частині, вважаю, що при вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції мав виходити з наступного.
Відповідно до ч. 2 та п.1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Згідно ч. 2 ст. 37 Закону Уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.
Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, за змістом частини першої якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Підстави нікчемності правочинів, укладених банком визначені ч.3 ст.38 Закону.
Цей перелік є вичерпним.
Крім того, згідно ч.3 ст.36 Закону нікчемними є правочини, вчинені органами управління банку після призначення уповноваженої особи Фонду.
Відповідно до частини першої статті 26 та частини першої статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обов'язок Уповноваженої особи щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, безпосередньо пов'язаний із наявність у позивача статусу вкладника банку. Наявність такого статусу обумовлюється дійсністю договору банківського вкладу.
Тобто, Уповноважена особа, встановивши обставини, передбачені частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору банківського вкладу.
Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.
Вказані нормативно-правові акти передбачають, що у відповідних випадках договори є нікчемними в силу закону.
Відповідач стверджує, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок «дроблення» великого вкладу іншого клієнта з метою створення штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування коштів за рахунок держави та вказує, що банк уклав правочини (у тому числі договори) умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
З матеріалів справи вбачається, що Договори банківського вкладу, укладені між позивачами та ПАТ «Дельта Банк» віднесено Уповноваженою особою до нікчемних на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб."
Доводи відповідача про відсутність фактичного внесення позивачем грошових коштів до каси банку вважаю такими, що заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з платіжних доручень на вкладний рахунок позивачів грошові кошти перераховані третьою особою.
Так, відповідно до вимог ст.1058, 1065 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
Сума вкладу, внесеного у банк, і права вкладника підтверджуються ощадним (депозитним сертифікатом.
Відповідно до приписів ч.2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти) врегульовано Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492.
Згідно п. 1.5 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.
У відповідності до п. 10.12 Інструкції кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.
Абзацом 2 вказаного пункту передбачено, що на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.
Крім того, п.10.19 Інструкції визначено, що на вкладний (депозитний) рахунок зараховуються, зокрема, кошти в іноземній валюті, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.
Тобто, Інструкцією визначено можливість здійснення зарахування грошових коштів з рахунку іншої особи виключно на індивідуальних умовах, що викладені в договорі.
Отже, вкладом, розміщеним на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайний, може вважатися лише вклад, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень уповноважених осіб банку тощо, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком будь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку (відсутності доказів) такі умови договору не можна вважати індивідуальними.
Договори банківського вкладу (депозиту) укладені з позивачами та операції з залучення (перерахування) грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаних договорів здійснено в період з 24 по 25 лютого 2015 року. При цьому, кошти на вкладні рахунки перераховано з рахунків інших фізичних осіб.
Наразі, зарахування коштів на рахунок від третіх осіб можливе, проте, обов'язковою умовою чинності договору банківського вкладу в даному випадку є зарахування коштів на відкритий депозитний рахунок з власного рахунку позивача або внесення коштів готівкою особисто.
За викладених обставин вважаю, що відповідачем правомірно віднесено правочини, укладені між позивачами та банком до нікчемних, та за наявності визначених законом підстав не внесено позивачів до переліку осіб, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.
Відповідно, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, внаслідок чого рішення суду ухвалено не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, яке регулює спірні правовідносини.
Таким чином, вважаю, що апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягала задоволенню повністю, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року - скасуванню з ухваленням нової постанови, якою в задоволенні позову необхідно було відмовити в повному обсязі.
Суддя І.О.Грибан