Справа № П/811/637/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року справа № П/811/637/17 м. Черкаси

14 год. 08 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

суддів - Гаврилюка В.О., Рідзеля О.А.,

за участю секретаря судового засідання Цаплі І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

22 травня 2017 року до суду з Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи №П/811/637/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, в якій ОСОБА_1 просить:

1) визнати дії Державної казначейської служби України щодо невиконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 у справі №2-а-126/2010 протиправними;

2) зобовязати ОСОБА_2 казначейську службу України негайно здійснити дії щодо виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 у справі №2-а-126/2010;

3) зобовязати ОСОБА_2 казначейську службу України нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми, починаючи з 11.07.2015;

4) стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн;

5) зобовязати ОСОБА_2 казначейську службу України в місячний термін подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в ОСОБА_2 казначейській службі України перебуває на виконанні постанова Гайворонського районного суду Кіровоградської області № 2-а-126/2010 від 26.03.2010, якою зобовязано управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, інваліду 3 групи, з 01.10.2008 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Проте, постанова Гайворонського районного суду Кіровоградської області № 2-а-126/2010 від 26.03.2010 відповідачем не виконана, не нараховано і не виплачено ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, внаслідок чого порушені права та інтереси позивача.

Позивач зазначив, що бездіяльністю Державної казначейської служби України, яке не здійснювало належного контролю за виконанням виконавчого листа № 2-а-126/2010, виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області на постанову суду від 26.03.2010, завдано ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Також, позивач просив розгляд адміністративної справи № П/811/637/17 провести без його участі.

В письмових запереченнях на адміністративний позов ОСОБА_2 казначейська служба України просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що є необґрунтованими та безпідставними оскільки, на сьогоднішній день казначейська служба здійснює всі передбачені законодавством заходи щодо виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області № 2-а-126/2010 від 26.03.2010. Крім того, позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наслідками, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направив.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2010 у справі № 2-а-126/2010 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду в Гайворонському районі Кіровоградської області у відмові перерахунку пенсії неправомірними задоволено повністю; зобовязано управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, інваліду 3 групи, з 01.10.2008 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.12).

06 січня 2012 року ОСОБА_1 отримано виконавчий лист на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області у справі № 2-а-126/2010 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду в Гайворонському районі Кіровоградської області у відмові перерахунку пенсії неправомірними (а.с. 13).

14 квітня 2015 року управлінням Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про те, що виконавчий лист № 2-а-126/2010, виданий Гайворонським районним судом Кіровоградської області на підставі Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, передано до Головного управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання судових рішень (а.с. 17).

11 листопада 2016 року позивач звернувся із інформаційним запитом до Державної казначейської служби України щодо надання інформації про причини невиконання Казначейством постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2010 року у справі № 2-а-126/2010.

ОСОБА_2 казначейська служба України від 10.11.2016 № 5-14/1603/18861 повідомила позивача проте, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою знаходиться рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у справі № 2-а-126/2010 про стягнення коштів на користь позивача, передане управлінням Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання від 10.04.2015. Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюються Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень. Законом України Про ОСОБА_2 бюджет України на 2016 рік на поточний рік за Програмою передбачено 144,757 млн. грн. На сьогоднішній день на виконанні у Казначействі знаходяться рішення суддів на суму понад 630,14 млн. грн, що надійшли та зареєстровані раніше рішень, переданих згідно з актом приймання-передавання від 10.04.2015. Приблизна дата перерахування коштів залежить від видатків, затверджених у Законі України про державний бюджет на відповідний рік. Питання щодо нарахування компенсації розглянеться після виплати основної заборгованості (а.с. 15).

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 3 Закону України Про виконавче провадження визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно зі частинами 1, 2 статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження, із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі частиною 2 статті 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 9 розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про ОСОБА_2 бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про ОСОБА_2 бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно пункту 47 Порядку № 845, безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством виключно у порядку черговості надходження виконавчих документів. При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обставин, за наявності яких, Казначейство може здійснити першочергове або позачергове безспірне списання коштів.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної казначейської служби України, Про стан та термін перерахування коштів за рішеннями судів, з метою здійснення заходів щодо виконання рішень суду Законом України Про ОСОБА_2 бюджет України на 2016 рік на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою передбачено 144,757 млн. гривень. Станом на листопад 2016 року у ОСОБА_2 казначейській службі України знаходиться рішення судів на суму понад 630,14 млн грн, які підлягають виконанню за бюджетною програмою КПКВК 3504040 та які надійшли раніше рішень, переданих згідно актом приймання-передавання від 10.04.2015.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 казначейською службою України вживалися заходи щодо належного виконання виконавчого листа № 2-а-126/2010, виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області на постанову суду від 26.03.2010 у відповідності до повноважень таких органів. Відтак, невиконання вищевказаного виконавчого листа повязано не з бездіяльністю відповідача, а з огляду на відсутність належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не зазначено, в чому безпосередньо полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання Державної казначейської служби України, у встановлений місячний термін, подати звіт про виконання прийнятого судового рішення, колегія суддів зазначає, що оскільки судом визнано необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги в іншій частині, а тому потреби у задоволенні позовних вимог в цій частині немає.

Суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий В.П. Тимошенко

Судді В.О. Гаврилюк

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлений 03 липня 2017 року

Повний текст постанови внесений в систему діловодства суду 10 липня 2017 року