Справа № 281/337/17
Суддя: Свинченко Г. Д.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/337/17
Провадження по справі № 2-а/281/84/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Свинченко Г.Д.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Лугинського районого суду Житомирської області в смт. Лугини адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання дій відповідача неправомірними та скасування рішення виконавчого комітету селищної ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати неправомірним рішення №3 виконавчого комітету Романівської селищної ради від 28 лютого 2017 року про зняття її з квартирного обліку; скасувати рішення №3 виконавчого комітету селищної ради від 28 лютого 2017 року про зняття її з квартирного обліку та поновити її в позачерговій черзі №6 та в загальній черзі під №142.

Свої вимоги мотивувала тим що, рішенням виконавчого комітету Романівської селищної ради № 6 від 20.04.2010 року ОСОБА_3 було взято на квартирний облік як особу, що самостійно переселилася з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, у відповідності до направлення Житомирської обласної державної адміністрації ЖТ№11962 від 16.02.2010 р.

Вона була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 до 26.12.2012 року. Оскільки будинок, в якому вона була зареєстрована, був проданий, вона була вимушена переїхати в смт. Лугини, і з 15.01.2013 року по даний час вона зареєстрована та фактично проживає у смт. Лугини. Власного житла ОСОБА_3 не має.

28 лютого 2017 року рішенням № 3 виконавчого комітету Романівської селищної ради на підставі абз. З ч.2 ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 31 Житлового кодексу України, ст. ЗО Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», її було знято з квартирного обліку як таку, що втратила право на забезпечення житлом на території селищної ради.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач на розгляд справи не зявився та подав до суду свої заперечення проти позову, справу просив розглядати без участі їх представника. Зокрема вказали, що рішення про виключення позивача та його сім'ї з квартирного обліку є правомірним, оскільки приймалося з підстав визначених в ст. ст. 31, 40 Житловому кодексі України. За вказаних обставин, виконавчим комітетом Романівської селищної ради прийнято рішення про виключення зі списків квартирного обліку осіб ОСОБА_4, як таку що втратила право на перебування на квартирному обліку та забезпечення житлом у смт. Романові тому, що зареєстрована та проживає з 15.01.2013 в смт. Лугини Лугинського району Житомирської області.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані по справі докази і їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обовязком держави.

Відповідним Законом та Порядком передбачено право осіб, які переселяються із забруднених територій на забезпечення жилими приміщеннями. Зазначеними нормами законодавства фактично встановлено особливий спеціальний правовий режим такого забезпечення житлом, який в деякій мірі суперечить іншим законодавчим актам, які регулюють подібні відносини. При цьому, на думку суду, до спірних правовідносин мають застосовуватися саме спеціальні норми названих нормативно-правових актів, а не норми Житлового Кодексу України та «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» при їх конкуренції, оскільки норми спеціального законодавства, про яке йшлося вище, є конституційною гарантією особам, що переселилися з забруднених територій, збоку Держави отримати рівноцінне житло взамін втраченого.

Частиною 2 ст.32 Закону визначено, що громадяни, які з різних причин не можуть працевлаштуватися та поселитися за обраним місцем проживання, зараховуються до окремих від інших списків для позачергового одержання житла при виконавчих органах рад на підставі направлення, виданого у встановленому порядку. Відсутність прописки та неможливість працевлаштування зазначених осіб, не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік.

Приймаючи оскаржуване рішення про зняття позивачки з квартирного обліку відповідач виходив лише з тих обставин, що вона не проживала на території сільської ради з липня 2013 року, що не могло братися відповідачем до уваги виходячи із наведеного вище. З цих підстав прийняте рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, а права позивачки слід визнати такими, що були порушені, і підлягають поновленню.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету №6 від 20.04.2010 ОСОБА_3А було взято на квартирний облік до загальної черги за №142 та позачерговій черзі за №6.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року для встановлення пільг і компенсацій визначено категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В силу вимог пункту 1 цієї частини до категорії 1 віднесені інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою та хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 20 цього Закону особам, віднесеним до 1 категорії, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як позачергове забезпечення житловою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Такі особи забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Порядок надання додаткової жилої площі особам, які внаслідок Чорнобильської катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами, дітям-інвалідам, які потребують особливого догляду, та сім'ям, що втратили годувальника з числа осіб, віднесених до категорії 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1589 від 31.12.1996 року (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку, додаткова житлова площа надається: 1) особам, віднесеним до категорії 1, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) сім'ям, що втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа громадян, віднесених до категорії 1; 3)сім'ям, у складі яких є діти, що стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та потребують особливого догляду.

В силу вимог пункту 2 Порядку, особи, сім'ї, зазначені у пункті 1 цього Порядку, для одержання додаткової жилої площі повинні перебувати на квартирному обліку для поліпшення житлових умов.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що з метою раціональнішого використання коштів, що спрямовуються на поліпшення житлових умов осіб, сімей, ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації ведуть реєстри осіб, сімей, зазначених у пункті 1 цього Порядку. До реєстрів вносяться такі дані: прізвище, ім'я та по батькові особи, дата зарахування її на квартирний облік на загальних підставах і дата зарахування її на квартирний облік на пільгових умовах, склад сім'ї, номер і серія посвідчення постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, група інвалідності, відомості про займане житло (загальна і жила площа), адреса.

Отже, підставою для реалізації права на отримання житла згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є потреба в поліпшенні житлових умов та перебування, у зв'язку з цим на квартирному обліку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС серії 039052 від 18.04.2006 року, а тому має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року (далі за текстом - Закон).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", рішенням виконавчого комітету Романівської селищної ради №06 від 20 квітня 2010 року ОСОБА_3 включено до списку позачергового одержання житла під №6 та загальній черзі №142.

З матеріалів справи вбачається, з довідкою виданою Лугинською селищною радою Лугинського району Житомирської області за №6230 від 10.05.2017 ОСОБА_3 зареєстрована та проживає по вул. Церковній (Колгоспна) буд.17 з 15.01.2013 року. Як вбачається з наданого в судовому засіданні копії договору купівлі-продажу будинку вищевказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_5

Тому, встановивши дані обставини, виконавчий комітет Романівської селищної ради Житомирської міської ради рішенням №03 від 28.02.2017 року «Про зняття на квартирний обліку, громадянки ОСОБА_3А.» ОСОБА_3 було знято з квартирного обліку як таку, що втратила право на забезпечення житлом на території селищної ради.

Пунктом 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою ОСОБА_5 Міністрів Української PCP і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470 громадян, визначено порядок включення та виключення з окремого списку громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Зокрема, абзацом другим цього пункту визначено, що громадяни виключаються з указаного списку, якщо вони були включені до нього необґрунтовано або втратили право позачергового одержання жилих приміщень. Виключення зі списку провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про виключення громадянина до списку.

При розгляді цього питання на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про виконання відповідачем вимог щодо повідомлення позивача про виключення з загальної черги та позачергового одержання жилих приміщень.

Як вбачається з копії витягу з рішення №3 засідання виконавчого комітету від 28.02.2017, на засідання виконавчого комітету з питань подальшого перебування на квартирному обліку було повідомлено ОСОБА_3 в телефонному режимі але поштовим повідомленням ОСОБА_4 про дату та час засідання виконавчого комітету не повідомлялась.

При цьому, суд враховує, що позивач проживаючи в іншому районі та є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-категорії, інвалідом 2 групи з об'єктивних причин не могла би з'явитися на розгляд питання щодо зняття з квартирного обліку. Разом з тим, враховуючи, що саме позивач має спеціальний статус, що дозволяє претендувати на позачергове одержання житла, виходячи з вимог Правил обліку громадян щодо необхідності повідомлення про розгляд питання зацікавлених осіб, суд вважає, що при вирішенні питання щодо зняття з квартирного обліку відповідачем були допущені порушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, при розгляді справи суду необхідно з'ясувати, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до приписів ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування , інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого , неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;.

Отже, суд вважає, що приймаючи рішення від 28.02.2017р. №03 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_3 відповідачем не було дотримано Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою ОСОБА_5 Міністрів Української PCP і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, що має своїм наслідком протиправність рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки факт порушеного права позивача встановлений і іншого способу захисту, а ніж судовий, чинним законодавством не передбачено, виходячи із загальних принципів верховенства права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позов суд задовольняє судові витрати суд стягує з відповідача, оскільки позивачкою при зверненні до суду вони не сплачувалися.

Задовольняючи позов суд також враховує той факт, що судом відповідачу пропонувалося подати заперечення проти позову та направити всі необхідні для розгляду справи документи, що ним належним чином не виконувалось, а ч.2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Замість надання доказів відповідач лише посилався на ряд обставин, що мали значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2, 8-11, 71, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання дій відповідача неправомірними та скасування рішення виконавчого комітету селищної ради задовільнити повністю.

Визнати рішення №3 виконавчого комітету Романівської селищної ради від 28 лютого 2017 року про зняття ОСОБА_3 з квартирного обліку неправомірним.

Скасувати рішення №3 виконавчого комітету Романівської селищної ради від 28 лютого 2017 року про зняття ОСОБА_3 з квартирного обліку та поновити її в позачерговій черзі під №6 та в загальній черзі під №142.

Стягнути з Романівської селищної ради Житомирської області (вул. Шевченка , 3а, смт Романів Житомирської області, 13001) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Г.Д. Свинченко