Справа № 823/953/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року справа № 823/953/17

11 год. 57 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2017 року до суду з позовною заявою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 31.03.2017 в частині нарахування ТОВ ПІІ Еконія суми основного податкового зобовязання по ПДВ в розмірі 78401,00грн та штрафних санкцій в сумі 19600,25грн.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно, на думку позивача, зробив висновок про безтоварність його господарських операцій з контрагентами та не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку і податкової звітності, якими підтверджується їх реальність. Позивач вказав на неповне дослідження податковим органом таких документів. Тому вважає незаконним донарахування йому грошових зобовязань з податку на додану вартість (далі ПДВ).

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями Еконія, зареєстроване як юридична особа 07.09.2015 () і є платником податку на Суд встановив, що додану вартість.

Суд встановив, що відповідно до наказів від 10.01.2017 №7, від 17.02.2017 №278, від 07.03.2017 №377 службові особи Головного управління ДФС у Черкаській області здійснили документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 до 31.12.2016.

Перевіркою виявлено порушення позивачем, зокрема, вимог: п.180.2., 180.3. ст.180, п.186.3., ст.186, п.187.8., ст.187, п.188.1. ст.188, п.190.2. ст.190, п.201.1., п.201.2. ст.201, п.208.2. ст.208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України), в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 162582,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 15.03.2017 №119/23-00-14-0107/35233190 (далі акт перевірки). На підставі цього акту відповідач прийняв ППР від 31.03.2017 НОМЕР_1 про збільшення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 203290,00грн. (162582,00грн. основний платіж та 40708,00грн. штрафна (фінансова) санкція).

За наслідками адміністративного оскарження цього рішення воно залишено без змін.

Для вирішення спору, суд врахував, що позивач оскаржує вищевказане ППР в частині нарахування ПДВ в розмірі 78401,00грн та штрафних санкцій в сумі 19600,25грн, що нараховані за наслідками взаємовідносин з ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ».

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд керувався такими нормами.

Пунктом 83.1 ст. 83 ПК України передбачено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Згідно з підп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1. ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування згідно з п.138.2. ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Відповідно до ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд врахував ст.9 Закону України №996, згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 вказаного Закону України № 996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Як вбачається з акта перевірки, зафіксовані у ньому порушення стали наслідком відображення в податковому обліку позивача господарських операцій з ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ».

З письмових доказів у справі суд встановив, що позивач уклав з ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» договори постачання від 20.01.2015 №20-1 та від 07.12.2015 №0712-1, предметом яких є передача у власність за оплату товарно-матеріальних цінностей, вказаних в рахунках, накладних тощо.

На підтвердження формування витрат за вищевказаними договорами позивач надав видаткові накладні, а саме:

від 05.02.2015 №1 на загальну суму 50564,04грн (у т.ч. ПДВ 8427,34грн);

від 23.02.2015 №2 на загальну суму 18000,00грн (у т.ч. ПДВ 3000,00грн);

від 12.01.2016 №8 на загальну суму 21860,16грн (у т.ч. ПДВ 3643,36грн);

від 11.01.2016 №9 на загальну суму 62407,20грн (у т.ч. ПДВ 10401,20грн);

від 15.05.2015 №14 на загальну суму 41340,02грн (у т.ч. ПДВ 68090,00грн);

від 07.05.2015 №28 на загальну суму 8500,00грн (у т.ч. ПДВ 1416,60грн);

від 11.06.2015 №45 на загальну суму 39799,68грн (у т.ч. ПДВ 6633,28грн);

від 11.06.2015 №46 на загальну суму 65241,60грн (у т.ч. ПДВ 10873,60грн);

від 15.09.2015 №81 на загальну суму 15984,00грн (у т.ч. ПДВ 2664,00грн);

від 16.09.2015 №83 на загальну суму 5832,00грн (у т.ч. ПДВ 972,00грн);

від 16.09.2015 №84 на загальну суму 27400,50грн (у т.ч. ПДВ 4566,75грн);

від 21.10.2015 №104 на загальну суму 9714,00грн (у т.ч. ПДВ 1619,00грн);

від 21.10.2015 №105 на загальну суму 1702,80грн (у т.ч. ПДВ 283,80грн);

від 09.11.2015 №115 на загальну суму 78264,16грн (у т.ч. ПДВ 13044,00грн);

від 09.11.2015 №116 на загальну суму 6058,08грн (у т.ч. ПДВ 1009,68грн);

від 11.05.2016 №55 на загальну суму 1382,40грн (у т.ч. ПДВ 230,40грн);

від 13.04.2016 №25 на загальну суму 13920,00грн (у т.ч. ПДВ 2320,00грн);

від 11.04.2016 №47 на загальну суму 609,60грн (у т.ч. ПДВ 101,60грн);

від 11.04.2016 №48 на загальну суму 2348,64грн (у т.ч. ПДВ 391,44грн);

від 11.04.2016 №45 на загальну суму 35360,21грн (у т.ч. ПДВ 5893,37грн);

від 11.04.2016 №46 на загальну суму 508,80грн (у т.ч. ПДВ 84,80грн).

Суд звернув увагу, що видаткові накладні від 07.05.2015 №28, від 15.05.2015 №14, від 23.02.2015 №2 та від 05.02.2015 №1 не містять печатки отримувача товару.

Отже, складені з порушенням порядку оформлення первинно-бухгалтерського документа, оскільки із-за відсутності розшифрувань підписів (прізвищ, імен та по-батькові) не можливо встановити осіб, які брали безпосередню участь у господарській операції.

Обовязковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Отже, бухгалтерські документи є первинними і дають право на формування витрат та право на податковий кредит лише у разі реального здійснення операцій з відповідним контрагентом. Однак, видаткові накладні від 07.05.2015 №28, від 15.05.2015 №14, від 23.02.2015 №2 та від 05.02.2015 №1 складені з порушенням таких вимог, що не дає змогу встановити, відповідно до яких договірних умов формуватимуться витрати позивача.

Суд також врахував, що відповідно до п.1.1. договору поставки від 20.01.2015 №20-1 асортимент, кількість та ціна товару визначаються в додатках до цього договору, які є його невідємною частиною.

Проте, позивач не надав доказів замовлення придбаного товару (погодженої волі сторін договору про всі істотні умови договору), а також щодо асортименту, кількості та ціни товару на виконання наведеного договору.

Суд встановив відсутність у позивача доказів походження, якості товарів (специфікації (паспорт) якості або відповідності), як це передбачено умовами п.5.3. вищевказаних договорів, доказів перевірки у день передбаченого отримання товару його кількості та якості. Також.

Відсутність доказів погодженої волі сторін щодо договору щодо ціни та асортименту товару, кількості товару та відповідності товару нормам державних стандартів, строків поставки та умов доставки кожної партії, - свідчить про відсутність намірів у сторін договору під час його підписання на взаємне виникнення прав та обов'язків, їх фактичне виконання в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч.1 ст.712 ЦК України встановлено істотні умови для договору поставки: вид товару та строк (строки), в який він повинен бути переданий у власність покупця. Додатково за ст.266 Господарського кодексу України - кількість і якість, комплектність, номенклатура і асортимент (сортамент), порядок поставки (навантаження та відвантаження, доставка).

Вищезазначені обставини у сукупності підтверджують висновки відповідача, що господарські операції були зафіксовані лише на папері і реально не відбувалися.

З огляду на це сумніви відповідача в тому, що такі господарські операції реально відбувалися, суд вважає обґрунтованими.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Для вирішення спору суд врахував, що під час перевірки позивачем не надано контролюючому органу жодного доказу переміщення придбаного відповідно до вищевказаних договорів у ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» товару, що суперечить обов'язку платника податків під час здійснення виїзної документальної податкової перевірки надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, визначеного п.85.2 ст.85 ПК України.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 № 363 (далі Правила № 363), товарно-транспортна накладна (форма №1-ТН) єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Основними документами на перевезення вантажів є ТТН та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів (п.11.1 Правил №363).

ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику (пункт 11.5. та 11.7 Правил №363).

Твердження позивача, що товарно-транспортні накладні, що підтверджують транспортування придбаного у вказаного контрагента товару були вилучені старшим оперуповноваженим ВОВЕЗ ОУ ГУ ДФС у Черкаській області, суд не взяв до уваги, оскільки згідно з даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 30.08.2016 та додатка до нього товарно-транспортні накладні не вилучалися.

Пунктом 44.6 ст.44 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Однак позивач цим правом не скористався. Тож відсутність доказів переміщення товару на момент прийняття оскаржуваного ППР надавало право відповідачу вважати відповідні суми коштів непідтвердженими та донараховувати ПДВ, а надані позивачем під час розгляду справи копії ТТН судом не враховані.

Згідно з правовою позицією колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, викладеній в постанові від 03.11.2015, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України обовязкова для врахування усіма судами, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

відсутність первинних документів обліку.

Суд також звернув увагу, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ДФС у Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000097 стосовно посадових осіб ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ», внесеному за фактами сприяння в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах та фіктивного підприємництва.

Так, згідно з даними акту перевірки керівник та головний бухгалтер ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» ОСОБА_3 зі спільно з іншими особами у період з 01.01.2013 до 16.07.2016 створили ряд підприємств, у т.ч. ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» з метою прикриття незаконної діяльності. Використовуючи реквізити вказаного підприємства був розроблений та впроваджений в діяльність протиправний фінансовий механізм, який полягає в ухиленні від сплати податків за рахунок відображення «псевдооперацій», а також наданні підприємствам реального сектору економіки послуг з пособництва в ухиленні сплати ПДВ та подальшої конвертації коштів у готівкову форму.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у вказаний період між позивачем та його контрагентом з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди. Отже позивач не підтвердив формування витрат за вищевказаними актами здачі-прийняття робіт.

Включення до складу витрат вартості товарів за безтоварними операціями з ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» вплинуло на визначення податкового кредиту позивача та відповідно розрахунок сум ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Об'єктом оподаткування відповідно до підп. а п.185.1 ст.185 ПК України є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. а п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зауважує, що право на формування податкового кредиту виникає у разі реального здійснення правочинів відповідно до вимог ст.198 ПК України. Тому, формування податкового кредиту за рахунок безпідставного віднесення на витрати відповідних сум за договірними зобовязаннями є необґрунтованим.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є видана на вимогу покупця платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг податкова накладна. Вимоги до обовязкових реквізитів для ПН визначені ст.201 ПК України. Вона є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Разом з тим, зважаючи на вищевикладені зясовані обставини, суд дійшов висновку, що складені ПП «Укрпромспецкомплект ІІІ» на користь позивача податкові накладні не дають права на формування податкового кредиту.

Щодо нарахування штрафних санкцій за оскаржуваними ППР, суд зазначає таке.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки виявлені податковим органом порушення знайшли своє підтвердження в суді та враховуючи повторність визначення податкового зобовязання, тому нарахування штрафних санкцій за оскаржуваними ППР суд вважає правомірним, а розмір застосованого штрафу відповідає вимогам п.123.1 ст.123 ПК України.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи висновків акту податкової перевірки не спростовано, не підтверджено віднесення на витрати та формування відповідно сум податкового кредиту позивачем за правовідносинами із вказаним контрагентом у відповідний період, тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначений діючим законодавством, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Отже позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 14.07.2017