Справа № 500/5773/16-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 500/5773/16-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Присакар О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області, в якому, з урахуванням уточнення в січні 2017 року позовних вимог, просили суд скасувати рішення відповідача від 28.09.2016р. №1449-VII «Про відмову у наданні дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1» та зобов'язати міську раду прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою.

Позов обґрунтовували тим, що рішенням від 28.09.2016р. №1449-VII Ізмаїльська міська рада незаконно та необґрунтовано відмовила позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться у їх безстроковому користуванні.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.03.2017р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 28.09.2016р. №1449-VII. Зобов'язано відповідача повторно розглянути на черговому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_2 від 07.09.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 в строки та у спосіб, передбачені ст.118 Земельного кодексу України, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Ізмаїльська міська рада Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що заява ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою розглянута в строки, встановлені чинним законодавством, а підставою відмови у її задоволенні стало невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральному плану міста Ізмаїл та іншій містобудівній документації, що відповідає вимогам ч.7 ст.118 ЗК України.

Також, апелянт посилається на те, що згідно Генерального плану міста Ізмаїл земельна ділянка, на яку позивачі мають намір отримати згоду на розробку проекту землеустрою, розміщена в комунально-складській зоні, у полосі відведення проектованої магістральної дороги, у західному промисловому районі міста, де не передбачено розміщення присадибної забудови.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради №652/1 від 18.10.1990р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1, площею 600 кв.м., на підставі якого між виконкомом Ізмаїльської міської ради та позивачами укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 14.11.1990р.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, житловий будинок з будівлями на вказаній земельній ділянці побудовано позивачами у 1992 році.

АДРЕСА_1» перенайменовано АДРЕСА_1 на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016р.

Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1260 від 27.07.2016р. власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору забудови від 14.11.1990р., посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою.

07.09.2016р. ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міського голови з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 600 кв.м. у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. До заяви позивачем надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Ізмаїльської міської ради Одеської області від 28.09.2016р. №1449-VII відмовлено у наданні дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, у вказаному рішенні підставою для відмови відповідач зазначив невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану м.Ізмаїл та іншій містобудівній документації.

Правомірність вказаного рішення міська рада обґрунтовує тим, що згідно Генерального плану міста Ізмаїл, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради №59-ХХІІІ від 10.09.1998р., земельна ділянка, на яку позивачі мають намір отримати згоду на розробку проекту землеустрою, розміщена в комунально-складській зоні, у полосі відведення проектованої магістральної дороги, у західному промисловому районі міста, де не передбачено розміщення присадибної забудови.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про скасування вказаного рішення відповідача та зобов'язуючи міську раду повторно розглянути на черговому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_2 від 07.09.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, виходив з того, що існуюча невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану міста Ізмаїл є наслідком протиправного планування в 1998 році земельної ділянки без урахування законних інтересів власників будинку та користувачів земельної ділянки з 1990 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідності до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Стаття 39 ЗК України визначає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно приписів ст.ст. 2, 16, 17, 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному, регіональному і місцевому рівні. На місцевому рівні - це генеральний план міста.

Апеляційний суд встановив, що Генеральний план міста Ізмаїл розроблено Українським державним проектно-виробничим об'єднанням «Діпромісто» та затверджено рішенням Ізмаїльської міської ради №59-ХХІІІ від 10.09.1998р.

Рішенням Ізмаїльської міської ради № 2876-VІ від 26.04.2013 року в Генеральний план міста Ізмаїл від 1998 року внесені зміни та визнано актуальним та можливим до подальшого використання.

При цьому, згідно діючого Генерального плану міста Ізмаїл земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована у в комунально-складській зоні, у полосі відведення проектованої магістральної дороги, у західному промисловому районі міста, де не передбачено розміщення присадибної забудови, що зазначено в листі Управління містобудування та архітектури Ізмаїльської міської ради №483 від 05.12.2016р.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач у даному випадку зобов'язаний обґрунтувати правомірність свого рішення, а суд зобов'язаний перевірити обґрунтованість такого рішення, встановивши конкретні обставини та причини, що лягли в основу його обґрунтування.

Як зазначалось вище, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була невідповідність місця розташування об'єкта генеральному плану міста. Також, відповідач зазначив, що розміщення земельної ділянки по АДРЕСА_1 суперечить вимогам розділу 3, 4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень».

Статтею 2 Закону України від 20.04.2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» передбачено, що основними завданнями планування і забудови територій є, зокрема, урахування державних, громадських і приватних інтересів під час планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно із статтею 23 зазначеного Закону планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Встановлені у цій справі обставини свідчать, що під час затвердження, внесення змін та актуалізації Генерального плану, в порушення зазначених норм Закону, не було враховано інтересів позивачів, які є власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 та, до яких перейшло право користування земельною ділянкою.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що існуюча невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану є наслідком протиправного планування земельної ділянки без урахування законних інтересів власників будинку та користувачів земельної ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема із посиланням на невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану міста Ізмаїл, не може бути визнана правомірною.

Такі дії відповідача не узгоджуються із критеріями правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, які встановлені частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки встановлено, що підстави для відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначені Ізмаїльською міською радою у рішенні від 28.09.2016р. №1449-VII, є неправомірними, тому апеляційний суд, також, вважає, що належним способом захисту прав позивачів у спірних правовідносинах буде прийняття рішення про зобов'язання відповідача повторно розглянути на черговому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_2 від 07.09.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 в строки та у спосіб, передбачені ст.118 Земельного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради Одеської області залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 березня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.