Справа № 489/3687/16-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/3687/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора патрульної поліції другої роти другого батальйону старшого сержанту поліції Толстяка Андрія Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора патрульної поліції другої роти другого батальйону старшого сержанту поліції Толстяка Андрія Андрійовича, в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову інспектора 2-ої роти 2-го батальйону управління патрульної поліції у м. Миколаєві старшого сержанта поліції Толстяка Андрія Андрійовича ПС2 № 597611 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП;

- визнати неправомірними дії інспектора 2-ої роти 2-го батальйону управління патрульної поліції у м. Миколаєві старшого сержанта поліції Толстяка Андрія Андрійовича щодо зупинки та огляду автомобілю РОКТ) КІГСА 2.0, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, затримання та погрози застосування зброї та щодо порушення ст.ст. 278,279 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу 16.07.2016 року на 115 км автодороги М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ПС2 № 597611 від 16.07.2016 винесену у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

16.07.2016 інспектором роти 2 батальйону 2 УПП у м. Миколаєві старшим сержантом поліції Толстяком А. А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №597611, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Встановлено, що позивач здійснив обгін на мосту, чим порушив п. п. 14.6.Г ПДР України.

Не погоджуючись з вищевикладеною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів правомірності дій посадових осіб та на спростування пояснень позивача, які підтверджуються матеріалами справи. В іншій частині позовних вимог суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративне правопорушення та Правилам дорожнього руху.

В апеляційній скарзі вказується на те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. п. 14.6 «г» Правил дорожнього руху України 14.6. обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»- судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Як встановлено судом першої інстанції доказів на підтвердження скоєння позивачем правопорушення відповідачами не надано.

З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. І ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з наявних в матеріалах справи убачається, що 16.07.2016 року о 06.13 годині на 115 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь - Новоазовськ, інспектор Толстяк А.А. зупинив водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом Ford Kuga 2/0, та звинуватив його в тому, що ОСОБА_2 здійснив обгін транспортного засобу на мосту. Інспектор Толстяк А.А. виніс постанову Серії ПС2 №597611від 16.07.2016 року та притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

Так, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що на підтвердження порушення позивачем ПДР ним було надано суду першої інстанції відеозапис з нагрудного реєстратора патрульних.

Під час апеляційного розгляду справи наданий відеозапис колегією суддів був ретельно досліджений, проте доказів на підтвердження скоєння позивачем правопорушення він не містить. Диск містить відеозапис розгляду інспектором справи, щодо адміністративного правопорушення відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за порушення ПДР. Як убачається з запису нагрудного відеореєстратора патрульного, сам факт правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на записі не зафіксовано. Відеозапис починається з моменту зупинення транспортного засобу водія та представлення патрульного.

Рапорти, складені співробітниками поліції не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, оскільки в іншому значенні порушувався би механізм захисту прав людини. Рапорт за своєю правовою природою це суб'єктивна доповідь працівника правоохоронного органу певних обставин або події своєму керівництву.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо слів позивача, які ніби то є доказом скоєння позивачем правопорушення , колегія суддів не може прийняти, оскільки суд не може здійснювати висновки на припущеннях.

Крім того, позивач просив суд визнати неправомірними дії патрульного щодо незаконного затримання судді, огляду автомобіля, погрози застосування зброї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в цій частині вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" суддя, затриманий за підозрою у вчиненні діяння, за яке встановлена кримінальна чи адміністративна відповідальність, повинен бути негайно звільнений після з'ясування його особи. Суддя не може бути підданий приводу чи примусово доставлений до будь-якого органу чи установи, крім суду.

Тому, недоторканність та імунітет судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення виключає можливість застосування до суддів таких заходів забезпечення провадження, як зокрема, адміністративне затримання, огляд речей.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративне затримання регулюється ст. 261 КУпАП.

Затриманням в адміністративному праві називається допоміжний захід адміністративного припинення загального призначення (захід забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення), який полягає у тимчасовому обмеженні свободи пересування і місцезнаходження і застосовується в разі, коли інші заходи адміністративного припинення неефективні для забезпечення належного виконання провадження в справі про адміністративне правопорушення і забезпечення притягнення правопорушника до відповідальності.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку позивач не піддавався адміністративному затриманню, оскільки зупинка патрульними авто судді та винесення на місці зупинки т/з постанови не є обмеженням свободи особи.

З відеозапису вбачається, що відповідач 2 запропонував позивачу надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивач тривалий час шукав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у зв'язку з чим і виникла затримка у оформленні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вимога поліцейського до позивача не продовжувати рух на транспортному засобі до пред'явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є законною і не свідчить про затримання позивача.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на відеозапису не було зафіксовано факту щодо огляду транспортного засобу поліцейським, оскільки відповідач 2 стояв осторонь і лише спостерігав як позивач шукав в автомобілі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Отже у відповідності до ст. 23 ЗУ "Про національну поліцію" поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав вважати, що поліцейським було порушено вимоги Закону та дії щодо зупинки автомобілю позивача, затримання та попередження відповідно до положення ЗУ "Про національну поліцію" про застосування зброї протиправними.

Враховуючи, те що відповідачем, всупереч ст..71 КАС України, не доведено із зазначенням конкретних доказів, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову обґрунтованим.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В. Яковлєв