Справа № 807/1806/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2017 р. м. Київ К/800/16501/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року,

встановив:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - УМВС в Закарпатській області) про визнання протиправними дій, зобов'язання нарахувати та виплатити: грошове забезпечення на оздоровлення під час відпусток з 1 січня 2008 року по 22 квітня 2013 року, за несення служби у понадурочний час у період з 1 січня 2008 року по 22 квітня 2014 року у сумі 4608 год, за несення служби у вихідні дні (усього 192) та святкові дні у період з 1 січня 2008 року по 22 квітня 2014 року, незаконно позбавлену премію у липні 2012 року та виплачену в меншому розмірі у період з 1 січня 2008 року по 19 січня 2012 року, одноразову грошову допомогу при звільнені у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов'язання перерахувати середньомісячну заробітну плату з урахуванням вказаних доплат та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн (з урахуванням заяви про зміну позову від 10 вересня 2015 року).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УМВС України в Закарпатській області щодо невиплати позивачу грошового забезпечення на оздоровлення під час відпустки, щодо порушення оплати праці за понаднормову службу, за службу в дні щотижневого відпочинку та святкові дні, позбавлення та заниження премії. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення на оздоровлення під час відпустки за 2013 рік в розмірі 1353,30 грн, за несення служби в понадурочний час у період з 1 січня 2008 року по 22 квітня 2014 року за 4608 год, за несення служби у вихідні (за 192 дні) та святкові дні у період з 1 січня 2008 року по 22 квітня 2014 року. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплати позивачу премію у липні 2012 року та безпідставно зменшені премії у період з 1 січня 2008 року по 19 січня 2012 року. Стягнуто з відповідача моральну шкоду в сумі 2000 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В частині відмови у позові рішення окружного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що має право на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке отримував позивач станом на день виплати, а суд апеляційної інстанції помилково застосував пункт 2.17.1 Наказу від 31 грудня 2007 року №499, оскільки останній стосується виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Незважаючи на те, що відповідач не вів належним чином документообіг та не надав графіків чергувань позивача, табелів обліку робочого часу, наказів про залучення до надурочних робіт, роботи у вихідні та світкові дні, це не може бути підставою для позбавлення позивача належних йому виплат. Вважає безпідставним виплату відповідачем премій у меншому розмірі, оскільки відсутні накази керівництва про зменшення премій.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

За правилами частини другої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 20 грудня 1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ, наказом від 22 квітня 2014 року №74 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас через обмежений стан здоров'я. Наказом від 30 квітня 2014 року №80 о/с доповнено наказ №74 о/с в частині вислуги років позивача.

Вважаючи, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ та під час звільнення відповідач неналежним чином проводив нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення, а також інших належних йому виплат, що вплинуло на визначення розміру пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, окружний суд виходив з того, що при відбутті позивачем у чергову відпустку у 2013, 2014 роках йому виплачено допомогу на оздоровлення в сумі 1157,37 грн, але оскільки середньомісячне грошове забезпечення позивача становило 2510,67 грн, то залишок недоплаченого позивачу грошового забезпечення на оздоровлення за 2013 рік становить 1353,30 грн (2510,67 грн - 1157,37 грн). Стягнення грошового забезпечення за несення служби в понадурочний час мотивовано тим, що понадурочна робота позивача підтверджується розрахунковими листами та графіками цілодобових чергувань. Виходячи з даних графіків чергувань, суд вважав доведеним факт несення позивачем служби у вихідні та святкові дні, і необхідності оплати такої служби. Стосовно зменшення виплати позивачу премії у період з 1 січня 2008 року по 19 січня 2012 року, та невиплати премії за липень 2012 року, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність встановлення позивачу премій в меншому розмірі. Також, встановивши при розгляді справи протиправність дій відповідача, окружний суд присудив виплатити на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

Приймаючи протилежне рішення, апеляційний суд вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про міліцію» для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Наказ №499).

Відповідно до пункту 3.7.3 Наказу №499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

В силу пунктів 3.7.4 та 3.7.5 Наказу №499 підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ. Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Тобто, підставою для виплати компенсації за службу в надурочний час, у вихідні та святкові дні є відповідні письмові накази керівників органів внутрішніх справ, графіки нарядів чергувань та щомісячні табелі обліку робочого часу з обов'язковою відміткою в ньому відпрацьованих годин.

Згідно з листом відповідача від 22 липня 2014 року графіки чергувань окремої роти судової міліції «Грифон» до УФЗБО УМВС, де проходив службу позивач, за період 2008-2014 роки не надходили, а ведення табелів обліку робочого часу атестованих співробітників Наказом МВС від 31 грудня 2007 року №499 не передбачено.

Матеріали справи не містять доказів, чи звертався позивач до відповідача з приводу надання компенсації в грошовій формі, або ж надання інших днів відпочинку за службу у дні відпочинку та святкові дні.

Відмову у задоволенні позову про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за несення служби в понадурочний час і за несення служби у вихідні та святкові дні у період, починаючи з 1 січня 2008 року, апеляційний суд правильно мотивував тим, що до 5 травня 2008 року позивач працював в Управлінні державної служби охорони при УМВС в Закарпатській області, яка є окремою юридичною особою, а на посаду міліціонера окремої спеціальної роти судової міліції «Грифон» позивача призначено з 6 травня 2008 року.

За відсутності табелів обліку робочого часу позивача протягом спірного періоду, а також з огляду на те, що у табелях нічних робіт відсутні дані про відпрацьовані наднормові часи, як цього вимагає пункт 3.7.5 Наказу №499, апеляційний суд обгрунтовано виходив з відсутності підстав для нарахування позивачу виплат за службу в надурочний час, дні відпочинку та святкові дні.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Згідно з пунктом 2.17.1 Наказу №499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

В силу пунктів 2.17.3 - 2.17.4 допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати. Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

Згідно з пунктом 2.17.5 Наказу №499 фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Судами встановлено, що у період з 2008 по 2010 роки позивач у щорічних відпустках не перебував. Згідно з наказом від 7 серпня 2012 року №174 о/с позивачу надано чергову щорічну відпустку за 2012 рік терміном 45 календарних днів, відповідно до наказу від 26 грудня 2013 року №267 о/с позивачу надано чергову щорічну відпустку за 2013 рік тривалістю 47 днів, у 2014 році позивач у щорічній відпустці не перебував.

Відповідно до розрахункового листа у грудні 2013 року позивачу оплачено допомогу на оздоровлення в розмірі 513,35 грн та в лютому 2014 року - 644,00 грн (усього 1157,37 грн).

Апеляційний суд вважав, що допомога на оздоровлення виплачується тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення, тому підстав для стягнення з відповідача 1353,30 грн допомоги немає.

Однак відповідно до частини першої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Тобто, закон не ставить виплату грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовця у залежність від кошторису фонду грошового забезпечення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення окружного суду в частині позовних вимог про виплату грошової допомоги на оздоровлення, цього не врахував.

Що стосується позовних вимог в частині визнання безпідставним зменшення відповідачем премій у період з 1 січня 2008 року по 19 січня 2012 року та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію у липні 2012 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2.16.1 Наказу №499 преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення. Індивідуальні розміри премії не обмежуються максимальними розмірами та встановлюються за рішенням керівника підрозділу в межах фонду преміювання.

Судами встановлено з довідки УФЗБО від 19 червня 2014 року №5/290, що у період з листопада 2013 року по квітень 2014 року позивач отримував премію в розмірі 65%. У розрахунковому листі за цей період містяться дані про щомісячні розміри премій, які виплачувався позивачу. Згідно з інформацією про преміювання співробітників УМВС України в Закарпатській області позивачу встановлено такий розмір премій: у січні-лютому 2009 року - 5%, у 2010 році - 15%, на кінець цього року - 30 %, у 2011 році - 30%, у 2012 році - 30%, з лютого по листопад 2012 року - 80-88%.

Зі змісту положень Наказу №499 слідує, що встановлення розміру премії є правом, а не обов'язком керівника, і її розмір залежить від особистого вкладу військовослужбовця в загальний результат служби та виплачується в межах фонду преміювання.

За таких обставин, апеляційний суд правильно виходив з необґрунтованості вимог позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити безпідставно зменшені премії за період роботи з 1 січня 2008 року по 19 січня 2012 року.

Водночас, згідно з розрахунковим листом позивача за 2012 рік у графі «премія» за липень вказано «-100» (а.с. 75, т.1), відповідно до інформації УМВС в Закарпатській області про преміювання позивача, протягом 2012 року позивач регулярно отримував премії на підставі відповідних наказів керівництва, однак за липень розмір премії вказано « 0%» (а.с. 79, т.1).

Згідно з пунктом 2.15.5 Наказу №499 виплата премій особам рядового і начальницького складу, або позбавлення її в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача виплатити премію за липень 2012 року, апеляційний суд не перевірив підстав, з яких позивачу не виплачувалась премія за цей місяць.

За правилами статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

У зв'язку з цим справа в частині позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання виплатити грошове забезпечення на оздоровлення та незаконно невиплачену премію за липень 2012 року підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті позовних вимог апеляційний суд прийняв законне і обґрунтоване рішення, яке відповідно статті 224 КАС України підлягає залишенню без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені та перерахувати середньомісячну заробітну плату з урахуванням вказаних доплат, позивачем не оскаржується.

Керуючись статтями 222, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання нарахувати й виплатити позивачу грошове забезпечення на оздоровлення та премію за липень 2012 року, справу в цій частині позовних вимог направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Іваненко Я.Л.