Справа № 815/3213/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/3213/17

Справа № 815/3213/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування окремого доручення № 37 від 10.08.2016 року, визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» (надалі по тексту – позивач або ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД») звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі по тексту – відповідач або ДП «АМПУ»), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати окреме доручення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 37 від 10.08.2016 року в частині обов’язкового справляння канального збору в повному обсязі з суден, що прямують на причали Карантинної, Нової та Каботажної гаваней;

- визнати протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо справляння канального збору під час слідування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД», до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту;

- зобов’язати Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» утриматись від справляння канального збору під час слідування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД», причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту.

В обґрунтування позовних вимог, позивач в цілому зазначив, що відповідач, не маючи на це право та відповідних повноважень, своїм окремим дорученням № 37 від 10.08.2016 року самостійно визначив додаткові підстави для справляння канального збору в Одеському морському порту. Таким чином, підставою справляння канального збору для відповідача є не факт проходження підхідного каналу в один кінець, як встановлено у п. 3.3. Порядку справляння і розмірах ставок портових зборів, а сам факт слідування судна до Карантинної, Каботажної, Нової, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту. Позивач зазначив, що до видання окремого доручення №37 від 10.08.2016 року, канальний збір з суден, що прямують до причалів Карантинної, Каботажної, Нової, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту не справлявся, що не заперечується відповідачем. Обставини щодо нарахування канального збору на законодавчому рівні не змінювались. Внесення змін в технічну документацію підхідного каналу, акваторії порту, «Обов’язкових постанов по морському порту Одеса», або інші обставини також не змінювалися, що виключає можливість нарахування цього збору відповідачем тільки за дорученням в.о. голови ДП «Адміністрація морських портів України». До того ж, Одеським окружним адміністративним судом у постанові від 30.02.2017 року по справі №815/6477/16 було встановлено, що при слідуванні суден до Карантинної та Каботажної гаваней судна не здійснюють проходження підхідного каналу в один кінець, а справляння канального збору з зазначених суден є протиправним. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України, дана обставина не підлягає повторному доказуванню. Незважаючи на це, відповідач продовжує протиправні дії щодо справляння канального збору при слідуванні суден у вказані гавані.

Представник позивача у судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав, заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, зважаючи на клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження, а також відсутність представника відповідача, враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2, 3 ст. 22 Закону України «Про морські порти України» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об’єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Адміністрація морського порту утворюється з метою, в тому числі, справляння та цільового використання портових зборів, до яких відноситься канальний збір.

Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.

Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Прядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Згідно із ст. 116, 117 Кодексу торговельного мореплавства України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства.

Морський агент виконує формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні.

ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» - суб’єкт господарювання, який здійснює агентування суден в морських портах України.

Судом встановлено, що між позивачем та ДП «АМПУ» 21.12.2015 року був укладений Договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України №345-П-АМПУ-15 (а.с. 14-25 том 1), предметом якого є, в тому числі, надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки, порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден Морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту.

Відповідно до положень п. п. 2.3.2, 2.3.22 п. 2.3, п. 4.2, 4.3 зазначеного Договору морський агент зобов’язаний вчасно здійснювати від імені судновласника (фрахтувальника) взаєморозрахунки з адміністрацією порту суднозаходу з портових зборів та інших платежів, своєчасно здійснювати усі розрахунки з адміністрацією порту суднозаходу за надані судну і морському агенту послуги, а у разі несвоєчасної сплати послуг, адміністрація порту суднозаходу має право вимагати від морського агента сплату пені та штрафних санкцій, а також призупиняти надання послуг до повної сплати морським агентом заборгованості за надані послуги.

Згідно п. 3.1 зазначеного Договору, ставки портових зборів визначаються відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316, яким затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів.

Таким чином, договір не встановлює підстави та розміри плати портових зборів, а лише регулює питання строків оплати, відповідальності сторін тощо. Відповідно до прийнятих на себе зобов’язань, позивач, серед іншого, надає судновласникам послуги з оплати портових зборів при слідуванні суден до причалів Карантинної та Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту за ставками та на умовах, визначених Порядком справляння і розмірами ставок портових зборів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2016 року в.о. голови ДП «Адміністрація морських портів України» видав окреме доручення №37 начальнику Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (а.с. 26-27 том 1), яким зобов’язав його справляти канальний збір у повному обсязі з суден, що прямують на причали Карантинної, Нової та Каботажної гаваней, що стало підставою для справляння канального збору з всіх суден, що прямують до причалів Карантинної, Нової, Каботажної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту.

До видання окремого доручення №37 від 10.08.2016 року, канальний збір з суден, що прямують до Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту, тобто, тих, щодо яких позивач просить визнати дій із справляння канального збору неправомірними, не справлявся, що не заперечується відповідачем. Обставини щодо нарахування канального збору на законодавчому рівні не змінювались. Внесення змін в технічну документацію підхідного каналу, акваторії порту, «Обов’язкових постанов по морському порту Одеса», або інші обставини також не змінювалися.

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного судом від 30.02.2017 року по справі №815/6477/16, яка набрала законної сили, було встановлено, що при слідуванні суден до Карантинної та Каботажної гаваней судна не здійснюють проходження підхідного каналу в один кінець, а справляння канального збору з зазначених суден є протиправним. Зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо справляння канального збору під час прямування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року (а.с. 38-46 том 1). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України, дані обставини не підлягають повторному доказуванню.

Як вбачається вищезазначеним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що підставою для видання зазначеного окремого доручення стала перевірка взаєморозрахунків Одеської філії ДП «АМПУ» та складений за результатами перевірки акт №54-05-02/10 від 11.07.2016 року, в якому зазначено про безпідставне не справляння канального збору з суден, що прямували до причалів Карантинної, Нової, Каботажної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту в порушення наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року.

Разом з цим, з акту вбачається, що сам відповідач зазначає про неоднозначне трактування використання підхідного каналу та необхідність врегулювання цього питання на законодавчому рівні, зазначає про проведення днопоглиблення каналу та, як наслідок, необхідності покриття витрат на здійснені роботи, а також посилається на висновки Вищого Господарського суду України в рішенні по справі №915/1163/14 про незалежність справляння канального збору від факту проходження судном його весь час, або частково, або його пересікання, проте ці висновки стосуються справляння канального збору за проходження Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом, Херсонським морським каналом та не стосуються проходження підхідного каналу Одеського морського порту.

Суд звертає увагу, що підхідний канал морського порту Одеса існує з 1931 року та ним користуються судна, які прямують до Практичної, Заводської, Хлібної та Нафтової гаваней порту, а з суден, які прямують до причалів Карантинної, Нової, Каботажної та Ланжеронівської гаваней канальний збір до серпня 2016 року не справлявся.

Згідно даних Паспорту підхідного каналу ДП «Одеський морський торговий порт» він збудований в 1931 році та призначений для використання суднами, які прямують до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, глибина каналу складає 14 метрів (а.с. 28-34 том 1). Аналогічні дані щодо Підхідного каналу містяться в Паспорті акваторії Одеського морського порту та в цьому документі також зазначено, що підхідним каналом користуються судна, які прямують до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней (а.с. 62-68 том 1).

Відповідно до «Обов’язкових постанов по морському порту Одеса», затверджених наказом ДП «Адміністрація морських портів України» від 22.12.2015 року №266, призначенням підхідного каналу є підхід до Практичної, Заводської, Хлібної та Нафтової гаваней морського порту Одеса (а.с. 69-88 том 1).

Таким чином, Паспортом підхідного каналу ДП «Одеський морський торговий порт», Паспортом акваторії Одеського морського порту, «Обов’язковими постановами по морському порту Одеса» визначене цільове призначення підхідного каналу для використання суднами які прямують до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, а тому прямування суден до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту не передбачає використання підхідного каналу за його цільовим призначенням.

Як вбачається з карт глибин акваторії Одеського морського порту (а.с. 20 том 2), природні глибини акваторії Одеського морського порту на відрізку прямування до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней складають 5-9 метрів, глибини акваторії Одеського морського порту на відрізку прямування до Карантинної, Нової, Каботажної гаваней через Східний вхід та до Ланжеронівської гаваней складають 12-14 метрів, глибина підхідного каналу складає 14 метрів, що додатково підтверджує використання підхідного каналу саме для заходу суден до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней та можливість заходу суден до Карантинної, Нової, Каботажної, Ланжеронівської гаваней із використанням природних глибин без використання підхідного каналу.

Умовою нарахування канального збору, у відповідності до «Порядку справляння і розміру ставок портових зборів», затвердженого 27.05.2013 року наказом Міністерства інфраструктури України №316, є проходження каналу в один кінець або проходження каналу транзитом в один кінець.

З наданих до суду доказів, зокрема, треків руху суден, що агентувалися позивачем у період з 02.03.2017 року по 05.05.2017 року та здійснювали захід до Одеського морського порту до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней (а.с. 91-142 том 1), вбачається, що зазначені судна не використовували підхідний канал Одеського морського порту, оскільки не проходили ним в один кінець, або транзитом в один кінець, а пересікали його в одній або декількох точках, в деяких випадках проходили поряд з ним або по каналу незначну відстань до Ланжеронівської гавані, однак, в будь-якому випадку використання каналу за його цільовим призначенням не відбувалося.

Крім того, судна, які прямують до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней та в зворотному напрямку не використовують підхідний канал як гідротехнічну споруду, з огляду на наступне.

Підхідний канал Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» є гідротехнічною спорудою, про що свідчить витяг з реєстру гідротехнічних споруд морських портів України (а.с. 141-142 том 1).

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України» гідротехнічні споруди морських портів - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден.

Внутрішній підхідний канал - гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях, розташований у межах акваторії порту, призначений для підходу або відходу суден до причалів та маневрування в межах акваторії морського порту.

Згідно із п. 1.2, п. п. 4.1.2 п. 4.1 «Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд», затверджених наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 27.05.2005 року № 257, процес використання портової гідротехнічної споруди за призначенням і підтримання її в працездатному стані є його експлуатацією. Режим експлуатації - використання споруди за призначенням з експлуатаційними параметрами, що обумовлені проектом або встановлені в процесі експлуатації з урахуванням технічного стану.

Режим експлуатації підхідних каналів повинен встановлюватись Обов'язковими постановами з урахуванням їхнього дійсного технічного стану, а також проектних і паспортних характеристик.

Таким чином, враховуючи не використання позивачем при агентуванні суден, що прямують до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней підхідного каналу за його цільовим призначенням, позивач взагалі не використовує підхідний канал як гідротехнічну споруду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України» до об’єктів портової інфраструктури відносяться рухомі та нерухомі об’єкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту, засоби навігаційного обладнання та інші об’єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, перевантажувальне обладнання, залізничні та автомобільні під’їзні шляхи, лінії зв’язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, надання послуг, забезпечення державного нагляду (контролю) в морському порту.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб’єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Таким чином, канальний збір є фактично платою за послугу, яка надається згідно із цільовим призначенням каналу, тобто, у випадку використання підхідного каналу морського порту Одеса, для підходу до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, до яких не можливо великотоннажному судну пройти без його використання, на відміну від причалів, зокрема, Карантинної, Ланжеронівської гаваней для підходу до яких послуга з використання каналу не потрібна за наявності природних глибин, які дозволяють пройти до них.

В матеріалах справи міститься комплексний науковий висновок Торгово-промислової палати України щодо тлумачення положень «Порядку справляння і розміру ставок портових зборів», затвердженого 27.05.2013 року наказом Міністерства інфраструктури України №316 щодо нарахування канального збору за кожне проходження підхідного каналу судном в один кінець і кожне проходження підхідного каналу судном транзитом в один кінець, з якого вбачається, що підхідний канал морського порту Одеса є портовою гідротехнічною спорудою, режим експлуатації якого за паспортними даними є забезпечення підходу суден до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, судна, які перетинають канал для слідування до причалів №1-24 не користуються каналом як гідротехнічною спорудою при його перетині, тобто не здійснюють проходження каналу в один кінець.

Крім того, в основі техніко-економічного обґрунтування умов нарахування канального збору та проектування каналів лежить показник кількості суден, осадка яких не дозволяє рухатися необхідною частиною акваторії без додаткового забезпечення глибини та сам факт можливості безпечного перетинання каналу свідчить про відсутність потреби в експлуатації габаритів каналу (а.с. 151-167 том 1).

Згідно із експертним висновком Національного університету «Одеська морська академія» перетин каналу є фактом подолання навігаційної перешкоди, а не фактом використання чи часткового проходження підхідного каналу Одеського морського порту, нарахування канального збору за перетин каналу або його часткове використання не передбачено нормами законодавства, при маневруванні під час руху суден до внутрішньої акваторії Одеського морського порту Східним входом за теперішнім станом глибин природного проходу та підхідного каналу не має необхідності у його використанні (а.с. 148-150 том 1).

ДП «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України», яке є розробником методики розрахунку портових зборів, в своїх висновках щодо надання роз’яснень застосування «Порядку справляння і розміру ставок портових зборів» (а.с. 143-147 том 1) з врахуванням ряду факторів, тобто, особливостей підхідного каналу та його цільове призначення, природних глибин, які дозволяють суднам проходити до східних воріт без використання каналу, специфіки судноводіння, яка не дозволяє зайти через східні ворота без додаткових маневрів, тобто перетину каналу майже перпендикулярно його вісі біля східних воріт, зазначає, що основне призначення підхідного каналу Одеського порту забезпечення підходу до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, у випадку входу судна в порт через східні ворота необхідно здійснювати додаткові маневри або перетинання каналу, що не є використанням його як гідротехнічної споруди.

Крім того, в висновку зазначено, що при розрахунку ставки канального збору враховувалися складові необхідні для утримання каналу та його модернізації, при цьому враховувалися тільки судна що проходять по каналу в один кінець і не бралися до уваги судна, що його перетинають, а тому тоннаж по таким суднам та витрати на утримання підхідного каналу в зазначеному випадку не враховувалися в розрахунках.

З листа №743 від 22.07.2016 року ДП «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту «ЧОРНОМОРНДІПРОЕКТ», яке є розробником паспорту підхідного каналу Одеського морського порту, вбачається, що призначенням підхідного каналу за Паспортом є підхід до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней, судна, що прямують до причалів Карантинної, Нової, Каботажної гаваней використовують Східний вхід та в даному випадку для підходу суден до цих причалів не використовується проходження каналу в один кінець, умови безпечної проводки суден до зазначених причалів забезпечені існуючими маневровими зонами та навігаційними глибинами.

Крім того, як встановлено постановою Одеського окружного адміністративного судом від 30.02.2017 року по справі №815/6477/16, яка набрала законної сили, з листа розробника методики розрахунку портових зборів - ДП «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України» №10/1/9-356 від 31 серпня 2016 року на адресу першого заступника Міністра інфраструктури України вбачаються наступні висновки фахівців зазначеного державного підприємства.

Канальний збір нараховується за кожне проходження в один кінець та проходження транзитом в один кінець підхідного каналу, який призначений для підходу суден до причалів або виходу з них та маневрування в межах акваторії морського порту, при цьому габаритні розмірі каналу визначаються виходячи з забезпечення навігаційної безпеки руху суден. При цьому, інші випадки нарахування канального збору нормативним актами не передбачені.

Під транзитним проходженням каналу порту слід розуміти проходження судном в один кінець без швартування до причалу, призначення підхідного каналу Одеського порту за паспортом – забезпечення підходу до Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней та відходу з них для суден з осадкою до 13,5 метрів, підхід суден до причалів Карантинної, Нової, Каботажної гаваней Одеського порту відбувається через східний вхід, глибина якого становить 13-15 метрів, портові збори сплачуються за надання послуг, зокрема, безпечного доступу до причалів Практичної, Заводської, Хлібної, Нафтової гаваней суден з осадкою більше 10 метрів, а тому судна, що прямують до причалів Карантинної, Нової, Каботажної гаваней перетинають підхідний канал та не використовують його як гідротехнічну споруду в зв’язку із наявністю природних глибин за брівкою каналу та на акваторії порту, достатніх для безпечного руху суден, тобто, послуга за використання підхідного каналу, в даному випадку, не надається, а за використання судном акваторії порту сплачується корабельний збір.

З рішення Бізнес-омбудсмена №DCR-2017/18-3609 від 18 січня 2017 року також вбачається, що радою бізнес-омбудсмена прийнято рішення рекомендувати Міністерству інфраструктури України та ДП «Адміністрація морських портів України» усунути недобросовісну поведінку та вжити заходів щодо забезпечення врегулювання питання нарахування та стягнення канального збору за перетин підхідного каналу суднами, що прямують до Карантинної, Нової, Каботажної та Ланжеронівської гаваней морського порту Одеса (а.с. 36-37 том 1).

Суд звертає увагу на ту обставину, що до видання окремого доручення №37 від 10.08.2016 року, канальний збір з суден, що прямують до, в тому числі, Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту, не справлявся, що відповідачем не заперечується та підтверджується дисбурсментськими рахунками, однак обставини щодо нарахування канального збору на законодавчому рівні, внесенні змін в технічну документацію підхідного каналу, акваторії порту, «Обов’язкових постанов по морському порту Одеса», або інші обставини не змінювалися, що виключає можливість нарахування цього збору відповідачем тільки за дорученням в. о. голови ДП «Адміністрація морських портів України», при тому, що Законом України «Про морські порти України» встановлено, що порядок справляння портових зборів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

До суду надані позивачем всі Дисбурсментські рахунки (а.с. 160-312 том 1, а.с. 86-124 том 2) щодо нарахування відповідачем позивачу, в тому числі, канального збору за період з березня 2017 року по червень 2017 року під час прямування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту, проте такі дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо справляння канального збору є не правомірними за весь період його нарахування з березня 2017 по червень 2017 року, а окреме доручення ДП «АМПУ» № 37 від 08.10.2016 року як рішення, яке стало підставою для справляння канального збору з суден, що слідують до причалів Карантинної, Каботажної, Нової та Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відтак вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд враховує, що застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Так, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі – наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Неналежний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що зазначив Вищий адміністративний суд в ухвалі від 25.09.2014 року у справі № 826/9638/13-а (К/800/7626/14).

Так, щодо позовних вимог ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» про зобов’язання відповідача утриматися від протиправних дій щодо справляння канального збору під час прямування суден, що агентуються позивачем до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту, слід зазначити, що суд прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо справляння канального збору під час прямування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту за час нарахування канального збору позивачу, однак відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснює захист порушеного права, свобод чи інтересів та не може захищати права свободи чи інтереси, які ще не порушені, тобто ця вимога стосується тих дій, які відповідачем ще не вчинені, тобто, на майбутнє, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, доказів вчинення відповідачем неправомірних дій щодо справляння канального збору під час прямування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту в майбутньому у суду не має, що виключає можливість задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 статті 71 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з’ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Також представником позивача було подано клопотання про зобов’язання надати звіт про виконання судового рішення, в якому останній просив при ухваленні судового рішення по даній справі зобов’язати ДП «Адміністрація морських портів України» подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, розглянувши яке, суд дійшов до наступних висновків.

Частина 1 ст. 267 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 ч. 1 ст. 163, абзацу п'ятого п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

З наведених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється шляхом зобов'язання надати звіт про виконанням постанови суду, розгляду поданого звіту, а в разі неподання - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

За своїм змістом зазначена норма визначає спосіб судового контролю, що має обмежену дію: ініціатива встановлення судового контролю за виконанням рішення суду може виходити від суду; коло заходів, які має виконати адресат, визначається також судом. Крім того, встановлення судового контролю є правом, а не обов’язком суду.

Тому, беручи до уваги, що правом ініціювання судового контролю наділений лише суд за наявності відповідних підстав, зважаючи на положення абзацу сьомого пункту 4 ч. 1 ст. 163, абзацу п'ятого п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій, у задоволенні клопотання представника позивача про зобов’язання надати звіт про виконання судового рішення слід відмовити.

Також представником позивача подано клопотання про постановлення окремої ухвали, в якому останній просить при винесенні судового рішення по даній справі постановити окрему ухвалу, якою довести до відома та зобов’язати в.о. голови ДП «Адміністрація морських портів України» Райвіса Вецкаганса вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та зобов’язати останнього повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону у встановлений судом строк, розглянувши яке, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

За своїм змістом зазначена норма визначає непрямий спосіб судового контролю, що має обмежену дію: ініціатива постановлення окремої ухвали може виходити від суду; коло заходів, які має виконати адресат, визначається також судом. При цьому варто відмітити, що належні до спірних правовідносин обставини справи, які досліджувалися судом, є встановленими після завершення судового розгляду. З огляду на це окрема ухвала постановляється разом із прийняттям постанови по суті спору. Крім того, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов’язком суду.

Таким чином, окрема ухвала є способом реагування суду з його ініціативи на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів.

Тому, беручи до уваги, що правом ініціювання постановлення окремої ухвали наділений лише суд за наявності відповідних підстав, зважаючи на положення статті 166 КАС України, у задоволенні клопотання представника позивача про прийняття окремої ухвали слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163, 166, 207, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» про постановлення окремої ухвали – відмовити.

В задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» про зобов’язання надати звіт про виконання судового рішення – відмовити.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування окремого доручення № 37 від 10.08.2016 року, визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії – задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати окреме доручення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 37 від 10.08.2016 року в частині обов’язкового справляння канального збору в повному обсязі з суден, що прямують на причали Карантинної, Нової та Каботажної гаваней.

Визнати протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо справляння канального збору під час слідування суден, що агентуються ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИПІНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД», до причалів Карантинної, Ланжеронівської гаваней Одеського морського порту за період з березня 2017 року по червень 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.О. Cтефанов