Справа № 2а-394/12/2770
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ К/800/12250/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі на постанову окружного адміністративного суду м. Севастополя від 11.05.2012р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі в особі начальника Козлова Дмитра Олександровича, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі про зобов'язання надати доступ до публічної інформації,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дій начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі щодо порушення строків надання публічної інформації, віднесення запитуваної інформації до документів з грифом «для службового користування», ненадання відповіді на запит про надання публічної інформації, зобов'язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю надати відповідь на запит про надання публічної інформації.

Постановою окружного адміністративного суду м. Севастополя від 11.05.2012р., яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2013р., позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Севастополя щодо порушення строків надання відповідей від 28.11.2011р., від 16.12.2011р., від 16.01.2012р. на запити позивача про надання публічної інформації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

В ході розгляду справи судами встановлено, що 22.11.2011р. позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі із заявою про надання доступу до публічної інформації (а.с. 12), в якому просив надати копії листів відповідача до замовників за період з 01.07.2011р. по 31.10.2011р., які містять відмову на реєстрацію декларацій про початок будівельних робіт.

При цьому, позивач виявив готовність відшкодувати розмір фактичних витрат на копіювання та друк документів у відповідності до норм, установлених Кабінетом Міністрів України.

У відповіді від 28.11.2011р. (а.с. 13) за підписом начальника Інспекції відмовлено у наданні такої інформації, та зазначено, що документ несе ознаки службового документа, тому не підлягає оприлюдненню. Відповідь фактично направлена 13.12.2011р.

В наступному запиті від 19.12.2011р. (а.с. 15) позивач просив надати копію наказу відповідно до якого запитуваним документам присвоєний гриф «для службового користування».

У відповіді від 26.12.2011р. (а.с. 16-18) відповідач зазначив, що запитувані документи містять в собі персональні дані, а копії наказів, про які йдеться в запиті, надати немає можливості, оскільки таких наказів не існує. Відповідь фактично не направлялась і була отримана позивачем в приміщені Інспекції 05.01.2012р.

В останньому запиті від 10.01.2012р. (а.с. 19-20) позивач повторно просив надати копії запитуваних документів з посиланням на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також просив надати документи, які підтверджують заборону фізичних осіб про доступ до їх персональних даних.

У відповіді від 16.01.2012р. (а.с. 21) відповідач повідомив, що він може надати тільки знеособлену інформацію, тобто без зазначення адреси, імен, прізвищ та по-батькові фізичних осіб. Відповідь направлена на адресу позивача 24.01.2012р.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідь на запити про отримання публічної інформації відповідач надав з порушенням передбаченого Законом України «Про доступ до публічної інформації», а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суди виходили з того, що відповідачем накази щодо листів, які містять відмову замовникам у реєстрації декларації щодо присвоєння грифу «Для службового користування» не приймалися, а у відповіді позивача повідомлено, що запитувані документи лише носять ознаки службового документу.

Крім того, суди виходили з того, що інформація в листах про відмови замовникам в реєстрації їх декларацій є персоніфікованим обліком, що створюється в процесі виконання відповідачем повноважень, в зв'язку з чим оприлюдненню не підлягає.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують та є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що відповіді на запити про надання публічної інформації відповідачем надано з порушенням передбачених статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлені обставини справи та ухвалені рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Севастополі відхилити, а постанову окружного адміністративного суду м. Севастополя від 11.05.2012р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2013р. у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець