Справа № 810/898/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/898/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_2 звернулася до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, Вишгородська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування рішення від 03.10.2016 року №000039/10-08-21-00/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 17 000,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується наявність у Позивача права на зберігання алкогольних напоїв на прилеглій до магазину-кафе території, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, а штрафні санкції накладені правомірно.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що чинним на момент проведення перевірки законодавством не регламентовано поняття «літній майданчик (площадка)», яким оперує суд і Відповідач. Крім того, вказує на відсутність нормативно закріпленої необхідності внесення до Єдиного реєстру місць зберігання інформації щодо прилеглої до магазину-кафе території, яка збігається з місцем реалізації алкогольних напоїв. Підкреслює, що матеріалами справи підтверджується належність на праві користування Позивача холодильного обладнання, розташованого біля магазину-кафе.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у вересні 2016 року працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України, наказу від 31.08.2016 року №499 (а.с. 52), направлень на перевірку від 12.09.2016 року №5140 та №5141 (а.с. 51) було проведено фактичну перевірку магазину-кафе за адресою: АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_2, з питань дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. У ході перевірки податковим органом було встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме - за межами магазину-кафе на літній площадці розміщено холодильне обладнання, в якому зберігаються алкогольні напої (пиво в асортименті). Результати перевірки зафіксовані в акті від 12.09.2016 року № 2390/1000/14/НОМЕР_1 (а.с. 9).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 03.10.2016 року рішення про застосування фінансових санкцій №000039/10-08-21-00/НОМЕР_1, яким до Позивача за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» на підставі абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17 000,00 грн. (а.с. 10).

За результатами адміністративного оскарження вказаний акт індивідуальної дії рішенням ГУ ДФС у Київській області від 16.12.2016 року №2350/14/10-36-10-01-04 (а.с. 24-26) та рішенням ДФС України від 23.02.2017 року №2663/Д/99-99-11-05-0125 (а.с. 27-28) залишений без змін, а скарга ОСОБА_2 - без задоволення.

При цьому, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 7) та має ліцензію серії АА №003143, видану ГУ ДФС у Київській області 28.01.2016 року, на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с. 8).

Крім того, згідно договору оренди №1 від 03.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), Позивач є тимчасовим володільцем торгівельного павільйону - магазину-кафе та прилеглої території (земельної ділянки), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 15, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять документів, які б надавали право Позивачу здійснювати зберігання алкогольних напоїв за межами приміщення магазину-кафе на прилеглій до нього території.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 228.2 ст. 228 Податкового кодексу України контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту тилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон) в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Приписи ч. 34 ст. 15 Закону визначають, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Відповідно до ч. 35 ст. 15 Закону внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 року № 251 (далі - Порядок №251).

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до п. 2.1 Порядку №251 до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

Згідно п. 2.2 Порядку №251 заява про внесення місця зберігання спирту до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 1, а заява про внесення місця зберігання алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 2.

До заяви додаються: документ, що підтверджує право користування цим приміщенням, та довідка про відповідність місця зберігання спирту установленим вимогам, видана Департаментом або його регіональними управліннями, - у разі реєстрації місця зберігання спирту; нотаріально посвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, копія документа, що підтверджує право користування приміщенням (договір оренди, свідоцтво на право власності та інше).

При цьому, у вказаному нормативному акті не передбачено внесенні до Єдиного реєстру відомостей щодо інших, ніж приміщення об'єктів, які можуть вважатися місцем зберігання алкогольних виробі.

За правилами ч. 37 ст. 15 Закону суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

З наведеного випливає, що здіснення зберігання алкогольних напоїв у місці їх реалізації не потребує внесення такого місця до Єдиного реєстру.

Наведені у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначення місце торгівлі як місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів, та місця зберігання як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць.

Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитися за однією адресою. При цьому, застережень щодо можливості віднесення до місця зберігання алкогольних напоїв холодильну установку, даний нормативно-правовий акт не містить, що, у свою чергу, свідчить про неможливість внесення до Єдиного реєстру такого місця. Відтак, наявність у суду першої інстанції сумнівів щодо належності на праві користування ОСОБА_2 холодильнику, розташованого на прилеглій до магазину-кафе території, не є визначальною при з'ясуванні обставин складу допущеного, на думку ГУ ДФС у Київській області, порушення.

Крім того, як вбачається зі змісту ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями серії АА №003143, місцем торгівлі визначено АДРЕСА_1, магазин-кафе (а.с. 8).

Згідно п. 1.1 договору оренди від 03.01.2016 року №1 (а.с. 11-12) на праві тимчасового користування Позивачу належить магазин-кафе та прилегла до нього територія (земельна ділянка), що розташовані за адресою: 07201, Київська обл., Іванківський район, АДРЕСА_1. Наведена адреса збігається з місцем торгівлі, зафіксованому у ліцензії серії АА №003143 (а.с. 8).

Твердження суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджується реєстрація даного договору у податковому органі відповідно до норм чинного законодавства та здійснення оплати орендних платежів судова колегія вважає помилковим, оскільки, по-перше, дані обставини не охоплюються предметом перевірки та, відповідно оцінці у межах спірних правовідносин не потребують, по-друге, володіння магазином-кафе та прилеглої території здійснюється Позивачем безоплатно, що випливає зі змісту п. 1 акту прийому-передачі від 03.01.2016 року до договору №1 від 03.01.2016 року (а.с. 74).

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що у даному разі контролюючим органом не було виявлено факту зберігання Позивачем алкогольних напоїв у місці, яке є місцем зберігання у розумінні наведеної норми Закону. Фактично в акті перевірки Управлінням було зафіксовано наявність товару, запропонованого до продажу, в місці його реалізації, що не може вважатися місцем зберігання.

Слід зазначити, що метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв, які вказуються у ліцензіях на право здійснення відповідних видів діяльності, законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання у Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контроль за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року у справі №820/478/15.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Разом з тим, оскільки з урахуванням викладеного матеріали справи свідчать про відсутність у діях Позивача ознак складу правопорушення для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наведеними вище обставинами дана позиція суду першої інстанції спростовується.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, і порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, адже не врахував неможливості віднесення до місця зберігання алкогольної продукції холодильної установки на прилеглій до приміщення реалізації території, належної суб'єкту господарювання на праві володіння.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст. 94 КАС України закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з Вишгородської ОДПІ за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_2 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 1 344,00 грн., сплачених згідно квитанції від 15.03.2017 року №188 на суму 640,00 грн. (а.с. 36) та від 06.06.2017 року №0.0.779582812.1 на суму 704,00 грн. (а.с. 92).

Керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 03 жовтня 2016 року №000039/10-08-21-00/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 17 000,00 грн.

Стягнути з Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (07300, Київська обл., м. Вишгород, просп. Шевченка, 1-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ДРФО НОМЕР_1) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.