Справа № 163/1149/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7441/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,
суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,
за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шацько-Любомльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 23 травня 2017 року у справі № 163/1149/17 за позовом ОСОБА_1 до Шацько-Любомльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шацько-Любомльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови призначити йому пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII) та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому таку пенсію з 08 жовтня 2016 року.
Позов обґрунтовував посиланням на те, що він має право на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, оскільки з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року він перебував у службовому відрядженні в зоні відчуження, про що ним були надані управлінню відповідні підтверджуючі документи.
Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 травня 2017 року вказаний позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивач не надав документів, які б доводили факт його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відтак йому було правомірно відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після досягнення 50 річного віку ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Листом відповідача від 15 березня 2017 року № 1393/02-21 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII у зв`язку з неможливістю підтвердити факт його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року, що дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 частини першої статті 14 Закону № 796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до 2 категорії відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.
Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів - 10 років.
Відповідно до пункту 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі Порядок № 51), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, при цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації.
Згідно з підпунктом 5 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
В матеріалах справи наявні посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році Серія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 (категорія 2); довідка від 15 серпня 1990 року № 205, видана військовою частиною НОМЕР_2 про те, що позивач на підставі наказу командира вказаної військової частини в період з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року перебував у службовому відрядженні в м. Чорнобилі; архівний витяг від 17 жовтня 2016 року № 179-2/1466, в якому вказано, що в наказі командира військової частини від 17 травня 1986 року ОСОБА_1 - водій електрик КПР значиться таким, що вибув з 17 травня 1986 року в службове відрядження в м. Чорнобиль, а згідно з наказом командира військової частини від 07 червня 1986 року № 101 - таким, що 07 червня прибув зі службового відрядження з м. Чорнобиля і приступив до виконання службових обов`язків; картка обліку доз радіоактивного опромінення, в якій зазначені отримані позивачем дози радіоактивного опромінення.
Вказані докази в сукупності підтверджують факт перебування позивача в службовому відрядженні та участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року, а відтак він має право на призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Щодо посилання відповідача на ту обставину, що військові частини зазначені позивачем як такі під час служби в яких він брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не були дислоковані у зонах радіоактивного забруднення та відсутні в Переліку військових частин, установ, організацій і підприємств Міністерства оборони України, дислокованих у зонах радіоактивного забруднення, які утворилися внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 15 листопада 1996 року № 344, то таке не спростовує встановлених судом обставин щодо участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки така участь пов`язана з відрядженням позивача із військової частини в зону радіоактивного забруднення, а не зі зміною її дислокації.
Відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується факт його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 17 травня 1986 року по 02 червня 1986 року, що є підставою для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.
Керуючись статтями 160, 195, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Шацько-Любомльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 23 травня 2017 року у справі № 163/1149/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський