Справа № 814/2795/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2795/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року та на додаткову постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області та з урахуванням змінених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ від 21.11.2016 р.№ 277-о в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів податкової міліції на підполковника податкової міліції ОСОБА_1 та в частині звільнення з 23.11.2016 року зі служби в запас за підпунктом д пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника податкової міліції ОСОБА_1, зобовязати змінити причину звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1, який зарахований в розпорядження ГУ ДФС у Миколаївській області, на підпункт ж пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач незаконно прийняв наказ про його звільнення на підставі пп.д пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за вчинення позивачем корупційного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, оскільки відсутній вирок суду, тому у відповідача не було правових підстав для прийняття наказу про звільнення з цих підстав.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ головного управління ДФС у Миколаївській області від 21 листопада 2016 року № 277-о в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з органів податкової міліції» на підполковника податкової міліції ОСОБА_1 та в частині звільнення з 23.11.2016 року зі служби в запас за підпунктом «д» пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника податкової міліції ОСОБА_1. Зобовязано Головне управління ДФС у Миколаївській обалсті змінити причину звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1, який зарахований в розпорядження ГУ ДФС у Миколаївській області, на підпункт «ж» пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Додатковою постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року Присуджено на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280 грн.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовими рішеннямя, Головне управління ДФС у Миколаївській області в апеляційних скаргах зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційних скаргах ставиться питання про скасування постанови та додаткової постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, апелянт в судове засідання вдруге незявився, повторно надав клопотання про відкладення розгляду справи, однак з урахуванням дотримання процесуальних строків розгляду апеляційних скарг, суд вирішив здійснити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, Наказом Державної фіскальної служби України №3175-0 від 14.09.2016 року позивача звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової міліції, зарахував його у розпорядження Головного управління ДФС у Миколаївській області.

17.11.2016 року позивач подав рапорт про звільнення його за власним бажанням.

Наказом №274-о від 18.11.2016 Головного управління ДФС у Миколаївській області звільнено ОСОБА_1 з 21.11.2016 зі служби в запас за п.п. «ж» п.64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

21.11.2016 року відповідач отримав службову записку, доповідну записку, висновок службового розслідування стосовно підполковника податкової міліції ОСОБА_1, яким встановлено, що позивач під час перебування на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової поліції, незаконно впливав на хід досудового розслідування у кримінальному провадженні. Неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обовязків призвело до порушення вимог статей 39,40,284 КПК України та повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

У службовій записці начальника ВВБ ГУ ДФС у Миколаївській області до в.о. начальника ГУ ДФС У Миколаївській області зазначено, що в звязку з тим, що за результатами проведеного службового розслідування позивач повинен бути звільнений за неналежне виконання службових обовязків та вчинення корупційного діяння, а не за власним бажанням, тому просив скасувати (внести зміни) до наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 18.11.2016р. та привести його у відповідність з висновками службового розслідування.

Наказом в.о начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області № 277-о від 21.11.2016 року скасовано наказ від 18.11.2016 № 274-о «Про звільнення ОСОБА_1М».

За неналежне виконання службових обовязків, що виразилось у незабезпеченні виконання вимог наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 04.03.2016 № 140, яким установлено тимчасовий розподіл обовязків між керівництвом ГУ ДФС у Миколаївській області та призвело до порушень вимог ст.ст.39,40,284 КПК України, вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, відповідно до положень ст.ст.12,16 Дисциплінарного статуту ОВС України, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з органів податкової міліції» на підполковника податкової міліції ОСОБА_1, який зарахований в розпорядження ГУ ДФС у Миколаївській області. Звільнити 23.11.2016 зі служби в запас за підпунктом «д» п.64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку,що відповідач незаконно прийняв наказ про його звільнення на підставі пп.д пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за вчинення позивачем корупційного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, оскільки відсутній вирок суду, тому у відповідача не було правових підстав для прийняття наказу про звільнення з цих підстав.

Дослідивши доводи апеляційної скарги судова колегія суду апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої з огляду на наступне.

Згідно ст.2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнили зі служби в запас, в звязку з невиконанням службових обовязків, на підставі пп. «д» п.64 Положення через службову невідповідність.

Відповідно до підпункту «д» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через службову невідповідність.

Службова невідповідність може мати місце в тому випадку, коли особа за станом здоровя або внаслідок недостатньої кваліфікації не може виконувати покладені на неї обовязки. Однак в висновку службового розслідування такі посилання відсутні. В ньому зазначено про вчинення позивачем корупційного правопорушення передбаченого ч.4 ст.368 КК України. Фактично позивача звільнили за скоєння корупційного правопорушення, по якому на сьогоднішній час відсутній обвинувальний вирок суду, що протирічить ст.62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» іншi особи, яких притягнуто до кримiнальної або адмiнiстративної вiдповiдальностi за корупцiйнi правопорушення, повязанi з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, пiдлягають звiльненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом мiсцевого самоврядування, пiдприємством, установою, органiзацiєю копiї вiдповiдного судового рiшення, яке набрало законної сили, якщо iнше не передбачено законом.

Позивач був посадовою особою Державної фіскальної служби України на якого відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюються положення цього Закону.

Статтею 65 вказаного Закону передбачена відповідальність за корупційні або повязані з корупцією правопорушення.

Так, згідно з положеннями цієї статті, за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч.1 ст. З цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Обмеження щодо заборони особі, звільненій з посади у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, встановлюється виключно за вмотивованим рішенням суду, якщо інше не передбачено законом.

Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи є підставою для припинення трудового договору.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями статті 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встаноновлено обвинувальним вироком суду.

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на позивача за нібито вчинення корупційного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 368 Кримінального кодексу України, і саме за цією обставиною відповідач звільнив позивача з займаної посади.

Проте, з огляду на вищевказані нормативні акти, законодавством передбачений чіткий порядок притягнення особи до відповідальності, в тому числі дисциплінарної, за вчинення корупційного правопорушення. Зокрема, притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення такого правопорушення є самостійною підставою для звільнення особи з займаної посади. При цьому, на час розслідування кримінального провадження та розгляду такого судом, особа повинна бути відсторонена від посади.

Так, військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розсування кримінального провадження № 0000170 від 07.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, в якому позивач станом на день винесення оскаржуваного наказу мав правовий статус підозрюваного та на той час вирок по кримінальному провадженню не був постановлений.

Судова колегія вважає, що при винесенні оскаржуваного наказу ГУ ДФС у Миколаївській області не було враховано, що особа не була визнанна винною у вчинені корупційного злочину, був відсутній вирок суду, який набрав би законної сили, про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 368 Кримінального кодексу України, що на думку судової колегії суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Апелятом до суду апеляційної інстанції не надано обвинувальний вирок суду в кримінальні справі відносно позивача, тому правові підстави для звільнення позивача, в звязку зі скоєнням корупційного правопорушення у відповідача були відсутні.

Таким чином судова колегія зазначає, що наказом від 18.11.2016 року позивача було звільнено в запас за власним бажанням та трудові відносини з ним припинились, також судова колегія зазначає, що законодавством не передбачена можливість змінювати раніше прийняті накази. Посилання апелянта на Регламент ГУ ДФС у Миколаївській області, затверджений наказом ГУ ДФС у Миколаївській області від 12.12.2014 №23 та Положення про ГУ ДФС у Миколаївській області, затвердженим наказом Державної фіскальної служби України від 21.08.2014 №61 є необгрунтованими, оскільки ними не передбачена така можливість. Підстави та порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення особи регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарним статутом, в яких відсутні норми, які надають право в односторонньому порядку змінювати підстави звільнення.

З огляду на викладене судова колегія вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки відповідачем незаконно прийнято наказ про його звільнення на підставі пп.д пункту 64 (через службову невідповідність) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за вчинення позивачем корупційного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Щодо апеляційної скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області на додаткову постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року то вона також задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно ст.. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

31.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про винесення додаткової постанови, якою стягнути з ГУ ДФС у Миколаївській області судовий збір з урахуванням постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року якою задоволенні позовні вимоги.

Додатковою постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року Присуджено на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280 грн.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що оскільки постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року є законною та підлягає залишенню без змін то і додаткова постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року скасуванню не підлягає, оскільки судом першої інстанції було вирішено питання щодо розподілу судових витрат згідно до статті 94 КАС України, що не було зроблено при ухвалені рішення по суті заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене постанова та додаткова постанова суду першої інстанції викладені достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційних скаргах за змістом ідентичні наданим в адміністративному позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційні скарги без задоволення, а постанову та додаткову постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року та додаткову постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик