Справа № 813/1956/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року справа № 813/1956/17

12 год 59 хв зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Павловського А.В.,

представника відповідача Ільківа Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Агро» до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Агро» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 14.12.2016 №19-13-0.51-21727/2-16 «Про розгляд клопотання»;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути по суті клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником двох будівель свинарників. Для надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд на території Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області звернувся з відповідною заявою до відповідача. Проте, відповідач відмовив йому в наданні дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд, у зв'язку із відсутністю погодження Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з дорученням Віце-премєр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та рішенням колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки Земельним кодексом України передбачені вичерпні підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, до яких відсутність погодження органу місцевого самоврядування не належить.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд, оскільки необхідне погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування, згідно з дорученням Віце-прем'єр-міністра України та рішенням колегії Держземагентства України. Враховуючи те, що відповідач такого погодження сільської ради під час звернення не отримав, тому у наданні дозволу на розробку проекта землеустрою відповідач відмовив правомірно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Суд встановив, що згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта майна №53997802, №53998041 від 25.02.2016 позивач є власником двох будівель свинарників за адресою: Львівська область, Жидачівський район, с. Дуліби, вул. Садова, 21 та 22.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням від 02.11.2016 №04/11, в якому просило надати дозвіл на виготовлення технічної документації та встановлення меж в натурі для обслуговування господарських будівель і споруд на території Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області площею 6,3га.

Головне управління Держгеокадастру України у Львівській області прийняло рішення №19-13-0.51-21727/2-16 від 14.12.2016, яким відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6,3га для обслуговування господарських будівель та споруд на території Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Вказана відмова обґрунтована тим, що згідно з дорученням Віце-премєр-міністра України №37732/0/1-14 від 08.10.2014, рішенням колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 та дорученням голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 10.02.2015 ГУ Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності необхідно враховувати обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Отиневицька сільська рада не надала погодження щодо надання відповідного дозволу.

Позивач не погоджуючись з відмовою в наданні дозволу, звернувся із позовом до суду про визнання її протиправною та зобов'язання вчинити дії.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6,3га для обслуговування господарських будівель та споруд, суд встановив наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, в п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Частиною 4 ст.122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.2 вказаного Положення Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п. 1. Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 п.4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Статтею 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Віце - прем'єр - міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 № 37732/0/1-14, в якому йдеться про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п. 2 рішення колегії № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до пп. 2.3 п. 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст. 118 та ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Проте, згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених норм ЗК України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вказаних положень законодавства, суд вважає, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд встановив, що позивач, при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд, подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Проте, відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою для відведення земельної ділянки, з тих підстав, що відсутнє погодження Отиневицької сільської ради щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14).

В абз. 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України вказав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З врахуванням викладеного, суд вказує на те, що ЗК України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачу в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд з підстав, не передбачених Земельним кодексом України.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з пп. 2.4 п. 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», у разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Відповідач звернувся до Отиневицької сільської ради з листом «Про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 21.11.2016 №19-6835/0-7281/6-16. Проте, у встановлений строк, погодження чи заперечення Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області щодо надання дозволу не надійшли. Таким чином, Отиневицька сільська рада Жидачівського району Львівської області за замовчанням погодила надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6,3га для обслуговування господарських будівель та споруд на її території.

Саме про відсутність такого погодження, а не про відмову в наданні дозволу, йдеться також у відмові відповідача від 14.12.2016 №19-13-0.51-21727/2-16.

З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому відмова відповідача від 14.12.2016 №19-13-0.51-21727/2-16 у наданні позивачу дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6,3га для обслуговування господарських будівель та споруд на території Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд, суд зазначає таке.

З огляду на повноваження суду при задоволенні адміністративного позову прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а також, враховуючи протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади і їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір в сумі 3200,00грн., сплаченого відповідно до квитанцій №1172, №1171 від 07.06.2017.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.12.2016 №19-13-0.51-21727/2-16 у наданні дозволу товариству з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Агро» на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6,3га для обслуговування господарських будівель та споруд на території Отиневицької сільської ради.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській повторно розглянути клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Агро» від 02.11.2016 №04/11 щодо надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування господарських будівель і споруд.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Агро» з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 3200,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик