Справа № 136/684/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/684/17

Головуючий у 1-й інстанції: Стадник С.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Інспектор роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою серії АР № 571491 від 21.04.2017 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, оскільки він 21.04.2017 о 11:50 год в м. Вінниця по вул. Крутий Узвіз не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено" та здійснив рух у зоні дії знаку, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, вважаючи вказану постанову незаконною, звернувся з позовом до суду для її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями п. 3.2 Правил дорожнього руху встановлено заборонний знак "Рух механічних транспортних засобів заборонено". Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Не поширюється дія даного знака: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички на водіїв-інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Інвалід"; на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні вїжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглядаючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення за відсутності представника відповідача. Водночас, заперечення на адміністративний позов разом з компакт-диском з фіксацією правопорушення направлялись відповідачем 27 травня 2017 року, однак надійшли до суду першої інстанції лише 30 травня 2017 року, тобто після винесення оскаржуваного рішення суду.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 195 КАС України судова колегія здійснює дослідження поданих доказів під час апеляційного перегляду справи.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності слідує, що 21.04.2017 о 11:50 год в м. Вінниця по вул. Крутий Узвіз Кеба О.М. не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено" та здійснив рух у зоні його дії.

Як вбачається з переглянутого апеляційним судом відеозапису, позивач дійсно рухався 21.04.2017 о 11:50 год в м. Вінниця по вул. Крутий Узвіз. Факт встановлення знаку 3.2 на вказаній ділянці дороги є загальновідомим та не заперечувався сторонами, у зв'язку із чим за приписами ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню.

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що наведеними вище нормами ПДР передбачені випадки щодо непоширення дії знаку 3.2 на водіїв транспортних засобів. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що дія знаку 3.2 не поширюється саме на позивача як на водія транспортного засобу.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи, судова колегія приходить до висновку, що апелянтом надано достатньо належних доказів, в розумінні ст.ст. 69, 70 КАС України, на яких зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку із чим оскаржувана постанова прийнята відповідачем правомірно.

Між тим, колегія суддів зауважує, що постанова серії АР № 571491 від 21.04.2017 винесена Інспектором роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_4, тоді як адміністративний позов пред'явлено до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №5-рп/2015 з приводу неправомірності дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є помилковим, оскільки зазначене рішення прийнято до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VII, яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Проте колегія суддів критично ставиться до позиції суду першої інстанції, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу накладено на позивача з порушенням вимог ст. 27 КУпАП, оскільки зазначення штрафу у розмірі 255 грн відповідає у своїй сумі кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що вказані у санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що судом першої інстанції винесено оскаржуване рішення за неповного з'ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а тому висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки оскаржуване рішення прийнято за відсутності необхідних доказів, які мають значення для вирішення справи, що свідчить про допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного ОСОБА_3 до Інспектора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в м. Вінниці ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та її скасування відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6