Справа № 826/22494/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 липня 2017 року № 826/22494/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправними дії, скасування рішення, скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі- позивач) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі - відповідач), за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - третя особа, ТОВ «Кей-Колект»), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають в прийнятті рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16.07.2015 НОМЕР_4, прийнятого о 18:50:53 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у внесенні 16.07.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису про право власності 10443501, здійсненого 16.07.2015 о 18:46:10, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3;

- скасувати прийняте відповідачем рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16.07.2015 НОМЕР_4, прийнятого о 18:50:53 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3;

- скасувати запис від 16.07.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №10443501 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3) права власності на об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3) - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає дії приватного нотаріуса щодо проведеної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру та прийняте ним рішення від 16.07.2015 про державну реєстрацію права власності на квартиру протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач фактично позбавив позивача права власності на належне йому майно.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування правомірності прийнятого рішення, відповідач зазначив, що він мав необхідний обсяг повноважень щодо прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем, оскільки ці повноваження прямо передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком №868. Провівши аналіз поданих ТОВ «Кей-Колект» правовстановлюючих документів у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач стверджує, що, у даному випадку, звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, заявником надано було усі необхідні документи, тому відповідач вважає спірне рішення правомірним, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник третьої особи проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність оскаржуваних дій відповідача та прийнятого рішення.

З урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, 14.09.2007 між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 76 500,00 доларів США (що на дату укладення договору становило 387 330 грн.), з кінцевим строком повернення кредиту до 13 вересня 2034 року (відповідно до графіку платежів).

Згідно п.2.1 договору з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником банком прийнята застава нерухомості, а саме: квартира в житловому будинку літ.А-9 квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1; порука згідно договору №0/2 ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_1.

Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору Сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Також, згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2007 позивачем придбано у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. Продаж за домовленістю сторін здійснено за 386 325,00 грн.

Тобто, квартира АДРЕСА_1, що розташована у будинку №1 по провулку Штабному в м. Дніпропетровську придбана позивачем за грошові кошти, надані позивачу за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.09.2007.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кохан Г.Л. та зареєстровано у реєстрі за №2772, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №4607492 від 14.09.2007 ГН №113614.

В подальшому, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №0, між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладений договір іпотеки №0/1 від 14.09.2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру № квартиру АДРЕСА_1, розташовану у будинку №1 по провулку Штабному в м. Дніпропетровську, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м.

Між тим, 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв у власність права вимоги, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.09.2007.

Крім того, 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги, в тому числі і за договором іпотеки від 14.09.2007.

В подальшому, на підставі заяви ТОВ «Кей-Колект» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. згідно рішення НОМЕР_4 від 16.07.2015 проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Позивач категорично не погоджуючись із діями по вчиненню такої реєстрації, внесення відповідного запису та правомірністю рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, яка належить йому на праві власності, за ТОВ «Кей-Колект», у зв'язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 Закону №1952-IV визначає, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації - відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною п'ятою статті 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким учиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

За змістом частини дев'ятої статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналогічні положення закріплені і в статті 46-1 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Отже, аналізуючи наведені вище норми законодавства, вбачається, що законодавець чітко визначив те, що нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано належними доказами ні відповідачем, ні третьою особою, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації такого права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

У той же час, як підтверджується матеріалами справи, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем - приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки №0/1 від 14.09.2007, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, суд звертає увагу, що наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», який діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що у разі подання заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, - рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Пунктом 2 Порядку, затвердженого зазначеним наказом, встановленою, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок №868).

Зважаючи на наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень. Адже дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Водночас, прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів.

Також, доводи відповідача про правомірність реєстраційної дії, оскільки останню було вчинено на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, спростовуються з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 37 вказаного Закону

іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Виходячи з вищезазначених норм права, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Зазначене право походить також зі змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з умов договору іпотеки від 14.09.2007 №0/1, пунктом 4.2 якого передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно пункту 4.3 договору, у випадках, зазначених у п.п.2.1.1.-2.1.2 цього договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку».

- або за договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Водночас, у разі настання обставин, зазначених у п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.5.1).

Пунктом 46 Порядку № 868, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Суд зазначає, що аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2015 року № К/800/50069/14.

Отже, третя особа при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинна була разом із засвідченою копією вимоги про усунення порушень надати також докази направлення та отримання такої вимоги боржником.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, ТОВ «Кей-Колект» сформовано повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 28.02.2014 вих. №734918/ЛЗ, в якому ТОВ «Кей-Колект» зазначило про намір звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або зареєструвати право власності на вказаний предмет іпотеки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». Також повідомлено про необхідність в тридцятиденний термін виконати основне зобов'язання по кредитному договору та право викупу предмету іпотеки. У разі невиконання вказаних умов ТОВ «Кей-Колект» попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази надіслання цього повідомлення позивачу ТОВ «Кей-Колект» відповідно до вимог договору іпотеки від 14.09.2007 №0/1.

Як зазначає відповідач в своїх запереченнях, позивач вказане повідомлення отримав 09.04.2014 особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, дослідивши вказане рекомендоване повідомлення, вбачається що відправником зазначено ТОВ «Укрборг», яке не є стороною угод за участю позивача та із зазначеного повідомлення не вбачається, що позивачу було надіслано саме вищезгадане повідомлення ТОВ «Кей-Колект» від 28.02.2014 вих. №734918/ЛЗ. До того ж, поштове відправлення згідно цього рекомендованого листа надіслано лише у квітні 2014 року.

В матеріалах справи міститься договір про надання послуг №6-к від 01.11.2013, укладений між ТОВ «Кей-Колект» (замовник) та ТОВ «Укрборг» (виконавець), за яким на підставі цього договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за винагороду надавати замовнику послуги, а саме здійснювати дії, спрямовані на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником, в тому числі здійснювати супроводження процедури, що передбачає надання боржнику можливості погашення заборгованості в тому числі й шляхом добровільної реалізації майна, в сумі, не меншій ніж вартість майна, переданого в заставу замовнику, що визначена у висновку СОД; супроводження процедури примусового стягнення заборгованості боржника в рамках судового та виконавчого провадження, тощо.

Між тим, позивач категорично заперечує отримання вказаного повідомлення від ТОВ «Кей-Колект» від 28.02.2014 вих. №734918/ЛЗ.

Позивач зазначив про те, що ним отримано повідомлення від ТОВ «Укрборг», зокрема, у матеріалах справи міститься лист ТОВ «Укрборг» від 27.12.2013 №734918-юр, згідно з яким пропонувалось позивачу реструктуризувати борг і який не містив вимогу щодо усунення порушень у розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, як уже зазначалось, у наданому рекомендованому повідомленні про вручення відправником значиться ТОВ «Укрборг», а не ТОВ «Кей-Колект», в той час, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 28.02.2014 складено та підписано саме ТОВ «Кей-Колект».

Доказів відправлення ТОВ «Кей-Колект» цього повідомлення відповідно до вимог п. 5.1 договору іпотеки третьою особою не надано, як і не надало доказів про завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачем (Іпотекодавцем) письмової вимоги ТОВ «Кей-Колект».

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідачем при перевірці поданих третьою особою документів не перевірено докази, які підтвердили б завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Наведене свідчить про недотримання державним реєстратором вимог пункту 46 Порядку № 868 при прийнятті спірного рішення та проведенні реєстраційних дій.

Поряд з цим, статтею 24 Закону №1952-IV передбачено підстави, за наявності яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Так, згідно з абзацом 5-5 частини першої цієї статті у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

З огляду на встановлені вище обставини, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. повинен був відмовити у задоволенні вказаної заяви ТОВ «Кей-Колект» відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення №22928224 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2015 відповідач як на підставу прийняття ним рішення посилається на пункт 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, який на той час втратив чинність.

Зважаючи на вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дії державного реєстратора щодо прийняття спірного рішення та внесення відповідного реєстраційного запису про право власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Штабний, будинок 1 без вчинення нотаріальної дії грубо порушують чинне законодавство та, відповідно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправними. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, згідно із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації, в тому числі і вчинення реєстраційних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є виключним правом державного реєстратора.

Згідно зі статтею 26 Закону №1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до змісту пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141

державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

З огляду на викладене, позовна вимога щодо скасування запису від 16.07.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №10443501 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3) права власності на об'єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3) - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 не може бути задоволена, оскільки рішення суду, яким скасовано рішення відповідача про державну реєстрацію прав є самостійною підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру про скасування спірного рішення та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку з боку відповідача не доведено законності прийняття рішення про державну реєстрацію прав та здійснення реєстраційних дій по реєстрації прав за ТОВ «Кей-Колект», а відтак позов підлягає задоволенню.

Натомість позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, виходячи з вищенаведених приписів законодавства, поданих позивачем документів і матеріалів, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Беручи до уваги положення статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, які полягають в прийнятті рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16.07.2015 НОМЕР_4, прийнятого о 18:50:53 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, які полягають у внесенні 16.07.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису про право власності 10443501, здійсненого 16.07.2015 о 18:46:10, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 16.07.2015 НОМЕР_4, прийнятого о 18:50:53 за ТОВ «Кей-Колект» (, країна реєстрації Україна, адреса: АДРЕСА_3), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ід.номер НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича сплачений ним судовий збір у розмірі 1461 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур