Справа № 2а-7861/11/2670
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2017 року № 2а-7861/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Мазур А.С., суддів Вєкуа Н.Г., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства фінансів України
про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства фінансів України, в якому просить (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 14.06.2017):

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо поновлення субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво та придбання житла для військовослужбовців (на реалізацію Програми забезпечення житлом військовослужбовців,звільнених у запас або відставку) з причин неврахування відповідної пропозиції від Державної служби з питань інвалідів та ветеранів війни України під час опрацювання проекту Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік»;

- зобов'язати Міністерство фінансів України поновити фінансування для придбання житла пільговим категоріям громадян, зокрема інвалідам війни з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації ветеранів війни;

- стягнути з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю суб'єкта владних повноважень у сумі 758686,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2011 у справі №2а-7861/11/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2012, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2012, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У мотивувальній частині вказаної ухвали Вищого адміністративного суду України зазначено, що суди попередніх інстанцій не встановили, у який термін Міністерство фінансів України складає проект закону про державний бюджет на відповідний рік, чи надходив до цього терміну бюджетний запит від Міністерства соціальної політики України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо забезпечення житлом військовослужбовців, та чи під час складення проекту держбюджету на 2011 рік Міністерство фінансів України проводило аналіз цього бюджетного запиту. Суди також не дослідили, з яких причин Міністр фінансів України не прийняв рішення про включення бюджетного запиту Міністерства соціальної політики України до проекту Державного бюджету України на 2011 рік перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України, та чи взагалі цей бюджетний запит розглядався. На підставі викладеного, Вищим адміністративним судом України зазначено, що без встановлення цих обставин висновки судів про відсутність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах є передчасними.

З урахуванням вказаного, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2017, адміністративну справу №2а-7861/11/2670 передано на розгляд судді Мазур А.С., якою дану справу прийнято до власного провадження та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що неврахування Міністерством фінансів України пропозиції Державної служби з питань інвалідів та ветеранів війни України щодо фінансування у 2011 році будівництва житла для звільнених військовослужбовців суперечить вимогам ч. 3 ст. 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, а також призвело до порушення права позивача на забезпечення його житлом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши у письмових запереченнях про те, що Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 №223, головним розпорядником бюджетних коштів за програмою «Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів» є Міністерство соціальної політики України, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня - державна служба з питань інвалідів та ветеранів (відповідальний виконавець бюджетної програми), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, київська та Севастопольська міські держадміністрації або їх структурні підрозділи. Відтак, представником відповідача наголошено, що порушене питання може бути вирішене на місцевому рівні, відповідно до чинного законодавства.

Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, з огляду на що судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як встановлено судами під час попереднього розгляду справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ої групи, отримав травму при виконанні обов'язків військової служби, звільнився за станом здоров'я.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР від 08.02.1985 №52 «Про затвердження переліку хронічних захворювань, при яких особи, що страждають цими захворюваннями, не можуть мешкати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї», позивач не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї.

З 1998 року позивач разом з членами сім'ї перебуває на квартирному обліку потребуючих поліпшення житлових умов у житловій комісії Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, оскільки його сім'я проживає у квартирі житловою площею 9 кв. м.

З лютого 2004 року позивача, як інваліда війни, включено до списку на позачергове отримання житла під порядковим номером 3.

Разом з тим, станом на день подання позову позивач житло не отримав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року №114 затверджено Програму забезпечення житлом військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Програма), згідно з якою її фінансове забезпечення здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Законами України «Про державний бюджет України на 1999 рік» та «Про Державний бюджет України на 2000 рік» передбачались кошти на будівництво житла для військовослужбовців, головним розпорядником яких було Міністерство оборони України. Також, щороку у держбюджеті передбачались видатки на будівництво житла для військовослужбовців, а до 2008 року - місцевим бюджетам надавалась також субвенція на будівництво і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку за станом здоров'я, віком, вислугою років та у зв'язку з скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку.

Водночас, відповідно до отриманої позивачем інформації від виконавчого комітету Калитянської селищної ради, у зв'язку з відсутністю коштів на території ради не проводиться будівництво комунального майна. Впродовж 2008-2010 років до бюджету Броварського району не надходила субвенція з державного бюджету на будівництво та придбання житла військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, звільнених у запас або відставку за станом здоров'я, віком, вислугою років тощо.

Державною службою з питань інвалідів та ветеранів війни України через Міністра праці та соціальної політики було внесено до Міністерства фінансів України пропозиції щодо фінансування у 2011 році будівництва житла для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у виконавчих органах місцевих рад, за рахунок видатків із загального фонду Державного бюджету України у розмірі 294,7 млн. грн. та шляхом надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі 189,0 млн. грн.

Вважаючи, що з огляду на неврахування Міністерством фінансів України при розробленні проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вказаної пропозиції, порушено право позивача на забезпечення житлом, останній звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, як: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами державної виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих Рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. Органи державної виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані подавати допомогу інвалідам війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.

Головною метою Програми було повне забезпечення житлом звільнених військовослужбовців протягом 1999 - 2005 років.

До зазначеної Програми неодноразово вносилися суттєві зміни, і остання втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №704 «Про скорочення кількості та укрупнення державних цільових програм».

Згідно з останньою редакцією Програми (з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2010 №828), джерелом фінансування будівництва квартир для звільнених військовослужбовців є субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво та придбання житла для військовослужбовців, учасників бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах, членів сімей військовослужбовців, що загинули під час виконання ними службових обов'язків, а також для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку за станом здоров'я, віком, вислугою років та у зв'язку із скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання (розділ 1 Програми).

Відповідно до розділу 3 Програми, Державна служба з питань інвалідів та ветеранів України (далі - Держкомветеранів) є відповідальним за виконання Програми органом, який координує роботу її учасників та виконавців, організовує розв'язання завдань, виконує функції замовника з будівництва та придбання житла для звільнених військовослужбовців, вживає заходів щодо удосконалення нормативно-правового забезпечення виконання Програми і здійснює контроль за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів, що виділяються на зазначену мету, за дотриманням місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства з питань забезпечення житлом цієї категорії населення, а також формує зведену базу даних про квартирний облік звільнених військовослужбовців.

Розділом 5 Програми визначено, що фінансове забезпечення Програми здійснюється за рахунок таких джерел: коштів державного бюджету; коштів, отриманих від стягнення заборгованості з підприємств - боржників Держкомрезерву, що утворилася внаслідок самовільного відчуження (використання, реалізації) ними матеріальних цінностей державного резерву або несвоєчасного їх повернення, до 2009 року; кредитних ресурсів та інвестиційних коштів; власних коштів звільнених військовослужбовців; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з розділом 6 Програми, з метою вдосконалення нормативно-правової бази забезпечення виконання Програми необхідно здійснити такі заходи: Держкомветеранів, Мінфін, Мінекономіки - опрацювати та подати в установленому порядку пропозиції щодо уточнення показників Програми і строків її виконання з урахуванням окремих категорій звільнених військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку, та прогнозних показників зведеного бюджету України на 2011 - 2013 роки - до січня 2011 року.

З аналізу наведних положень вбачається, що відповідальним органом за виконання Програми є Державна служба з питань інвалідів.

На виконання вказаних положень, як вбачається з матеріалів справи, Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України листом від 03.11.2011 за вих. №3462/03/24-11 повідомило суд про те, що Державним комітетом України у справах ветеранів було складено бюджетний запит на 2011 рік та направлено його до Міністерства праці та соціальної політики України, яке, у свою чергу, надіслало на адресу Міністерства фінансів України лист від 22.11.2010 №12750/0/14-10/04, яким повідомлено про те, що на виконання Програми необхідно додатково передбачити 484 625,7 тис. грн., у тому числі 294 687,5 тис. грн.. на відновлення бюджетної програми «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України, звільнених у запас або відставку», а також 189 000,0 тис. грн.. на відновлення у 2011 році дії субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку, за станом здоров'я, віком, вислугою років та у зв'язку із скороченням штатів.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав засади бюджетної системи України, її структура, принципи, правові засади функціонування, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства, є Бюджетний кодекс України від 21.06.2001 №2542-ІІІ (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 19 Бюджетного кодексу України передбачено, що стадіями бюджетного процесу визнаються: 1) складання проектів бюджетів; 2) розгляд та прийняття закону про Державний бюджет України, рішень про місцеві бюджети; 3) виконання бюджету, в тому числі у разі необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України, рішення про місцеві бюджети; 4) підготовка та розгляд звіту про виконання бюджету і прийняття рішення щодо нього.

На всіх стадіях бюджетного процесу здійснюються фінансовий контроль і аудит та оцінка ефективності використання бюджетних коштів.

У силу ст. 32 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України.

Міністр фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України.

Міністр фінансів України на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді визначає загальний рівень доходів та видатків бюджету і дає оцінку обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 33 Бюджетного кодексу України, не пізніше 1 червня або першого наступного за цією датою дня пленарних засідань Верховної Ради України у Верховній Раді України відбуваються парламентські слухання з питань бюджетної політики на наступний бюджетний період. З доповіддю про Основні напрями бюджетної політики на наступний бюджетний період виступає Прем'єр-міністр України або за його дорученням Міністр фінансів України.

Кабінет Міністрів України подає до Верховної Ради України проект Основних напрямів бюджетної політики на наступний бюджетний період не пізніше, ніж за чотири робочих дні до початку проведення парламентських слухань з питань бюджетної політики на наступний бюджетний період.

Статтею 34 Бюджетного кодексу України визначено, що для підготовки пропозицій проекту Державного бюджету України Міністерство фінансів України розробляє і доводить до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції щодо підготовки бюджетних запитів. Інструкції щодо підготовки бюджетних запитів можуть запроваджувати організаційні, фінансові та інші обмеження, яких зобов'язані дотримуватися усі розпорядники бюджетних коштів у процесі підготовки бюджетних запитів.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України в терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України. Головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту Державного бюджету України, згідно з вимогами Міністерства фінансів України (ст. 35 Бюджетного кодексу України).

У відповідності до статті 36 Бюджетного кодексу України, Міністерство фінансів України на будь-якому етапі складання і розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України.

На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 цього Кодексу, Міністерство фінансів України готує проект закону про Державний бюджет України.

Міністерство фінансів України в період підготовки пропозицій проекту Державного бюджету України розглядає та вживає заходів щодо усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів. У разі, коли узгодження не досягнуто, Міністерство фінансів України додає свій висновок з неузгоджених питань до зазначених пропозицій, які подаються Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 37 Бюджетного кодексу України, Міністерство фінансів України подає проект закону про Державний бюджет України Кабінету Міністрів України для розгляду, а також вносить пропозиції щодо термінів і порядку розгляду цього проекту в Кабінеті Міністрів України. Кабінет Міністрів України приймає постанову щодо схвалення проекту закону про Державний бюджет України та подає його разом з відповідними матеріалами Верховній Раді України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому.

Таким чином, наведеними положеннями законодавства, яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Міністерство фінансів України приймає рішення про включення відповідного бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України до моменту подання його на розгляд Кабінету Міністрів України, який, у свою чергу, приймає постанову щодо схвалення проекту закону про Державний бюджет України та подає його разом з відповідними матеріалами Верховній Раді України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому.

Відтак, поданий Міністерством праці та соціальної політики України бюджетний запит від 22.11.2010 №12750/0/14-10/04 свідчить про порушення законодавчо встановлених строків подання такого запиту, оскільки, згідно зі ст. 37 Бюджетного кодексу України, вже 15 вересня року, що передує плановому, Кабінет Міністрів України подає проект закону про Державний бюджет України Верховній Раді України, тобто такий запит повинен бути поданий ще раніше за 15 вересня року, що передує плановому.

Отже, бюджетний запит Міністерства праці та соціальної політики України від 22.11.2010 №12750/0/14-10/04 не підлягав до розгляду Міністерством фінансів України у межах складання і розгляду проекту Державного бюджету України на 2011 рік.

На підставі викладеного, з урахуванням правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 09.03.2017 у даній справі, суд дійшов до висновку, що Міністерством фінансів України у межах спірних правовідносин не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки не включивши бюджетний запит Міністерства праці та соціальної політики України від 22.11.2010 №12750/0/14-10/04 до проекту Державного бюджету на 2011 рік, відповідач діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень, з огляду на порушення строків подання такого запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючи суддя А.С. Мазур

Судді Н.Г. Вєкуа

А.В. Літвінова